ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 688/1852/21
Провадження № 22-ц/4820/428/22

Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М. секретар судового засідання – Кошельник В.М.
за участю: представника позивача – ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/1852/21 за апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року, у складі судді Козачук С.В., у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2021 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 шкоду, завдану державі, на користь військової частини НОМЕР_1 у розмірі 92786,06 грн. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 у справі № 924/912/20 стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87635,56 грн регламентної виплати, 750 грн послуг аварійного комісара та 4400,50 грн судових витрат. Під час розгляду вищевказаної справи, було встановлено, що 20.02.2017 на перехресті вул. Карла Лібкнехта (нова назва – вул. Митрополитська) та провулку Будівельників у м. Маріуполь Донецької області відбулась дорожньо – транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 66», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_2 , та автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
На момент ДТП ОСОБА_2 проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 у м. Шепетівка на посаді солдата-водія та перебував у відрядженні в м. Маріуполь. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди було розпочате досудове розслідування кримінального провадження, яке було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а відповідні матеріали направлено до військової інспекції безпеки дорожнього руху військової служби правопорядку у ЗСУ - військової комендатури м. Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 . Однак, протокол не складався у зв`язку зі спливом строків, передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП.
Військова частина НОМЕР_1 25.05.2021 в добровільному порядку виконала рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 у справі №924/912/20 та сплатила на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87635,56 грн регламентної виплати, 750 грн послуг аварійного комісара та 4400,50 грн судових витрат. Тому, вказані суми підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виплаченого відшкодування в розмірі 7266 (сім тисяч двісті шістдесят шість) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, заподіяв шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка здійснила відшкодування шкоди внаслідок вчинення з його вини дорожньо-транспортної пригоди у період проходження ним військової служби та виконання функцій військовослужбовця. Оскільки шкоду заподіяно неналежним виконанням ним службових обов`язків, то відповідно до п.10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23 червня 1995 року, відповідач повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг 
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що військовою частиною було відшкодовано Моторному (транспортному) страховому бюро України шкоду, яка фактично була завдана військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 солдатом ОСОБА_2 , який під час виконання службових обов`язків здійснював управління транспортним засобом як військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 , перебуваючи на посаді водія-топогеодезиста. У зв`язку із цим, у військової частини НОМЕР_4 виникло право регресного позову. При цьому, судом не враховано, що право регресу – це право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоду. Тому, з відповідача підлягає стягненню повна сума відшкодування.
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 по справі №924/912/20, залишеним без змін постановою Північно-Західного господарського суду від 19.03.2021, встановлено, зокрема, порушення військовою частиною НОМЕР_1 вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині не укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, військовою частиною не було надано доказів того, що транспортний засіб, яким керував відповідач, відноситься до таких, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт і він не підлягає обов`язковому страхуванню. ОСОБА_2 як працівник військової частини НОМЕР_1 , на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, після ДТП не покинув місце події, в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а також не вчиняв жодних інших дій, які б слугували підставою для звернення до нього з регресною вимогою. Також вказує, що у рішенні господарського суду встановлено, що винним у ДТП є військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 . При цьому, відсутні будь-які докази вини відповідача у порушенні правил дорожнього руху, він не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Відтак, правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в порядку регресу немає.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року справу призначено до розгляду.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Представник військової частини НОМЕР_1 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача. Зазначив, що згідно з пунктом 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальний транспортний засіб ГАЗ-66 СГА, військовий номер НОМЕР_2 , не відноситься до типів транспортних засобів щодо яких встановлено коригуючий коефіцієнт та не підлягає страхуванню. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 , на оперативному управлінні у якої перебуває вказаний транспортний засіб, не порушила вимог законодавства про страхування. Вказує, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявними у справі доказами. Враховуючи, що військовою частиною було відшкодовано Моторному (транспортному) страховому бюро України шкоду, яка фактично була завдана військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , у позивача наявні підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу. 
У судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі та відзиві.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 , повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, подали заяву про слухання справи без їхньої участі. 
Заслухавши пояснення представника військової частини НОМЕР_1 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково. 

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (по особовому складу) № 26-РС від 30.04.2015 відповідачем ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки, у зв`язку з чим його зараховано до складу Збройних Сил України, присвоєно звання «солдат» та призначено на посаду водія-топогеодезиста топогеодезичного взводу відділу забезпечення ВОС-837037А.
20 лютого 2017 року управлінням патрульної поліції м. Маріуполь складено довідку №3017052396563046 про ДТП, яка сталась 20 лютого 2017 року на просп. Будівельників в Жовтневому районі м. Маріуполь Донецької області, а саме – зіткнення бокове вантажного автомобіля ГАЗ-66, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та легкового автомобіля Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_6 , та який перебував під керуванням ОСОБА_3 . Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
За фактом вищевказаної ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017050770000595 від 20 лютого 2017 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 415 КК України.
20 квітня 2017 року військовою прокуратурою Маріупольського гарнізону винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017050770000595 від 20 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Копію постанови та матеріалів кримінального провадження направлено до військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – військової комендатури міста Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно військовослужбовця ОСОБА_2 . 
Наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України №11 від 15.03.2017 водію-топогеодезисту топогеодезичного взводу відділу забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 за вчинення 20.02.2017 дорожньо-транспортної пригоди у зоні проведення антитерористичної операції, оперативно-тактичне угрупування «Маріуполь», неналежне виконання своїх обов`язків та порушення ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року у справі №924/912/20, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19 березня 2021 року, стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87635,56 грн регламентної виплати, 750 грн послуг аварійного комісара та 4400,50 грн судових витрат.
Зі змісту вказаних судових рішень, які набрали законної сили, слідує, зокрема, що 27 лютого 2017 року власник автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) повідомлення про ДТП, яка сталась 20 лютого 2017 року, та звернувся із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки цивільно-правова відповідальність військової частини НОМЕР_1 не була застрахована.
26 жовтня 2017 року МТСБУ в рахунок відшкодування заподіяної шкоди здійснило виплату ОСОБА_6 в розмірі 87635,56 грн.
На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходив службу за контрактом, а автомобіль марки «ГАЗ 66», д.н.з. НОМЕР_2 , яким він керував на час ДТП, перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 та належав їй на праві оперативного управління.
Згідно з платіжними дорученнями №№ 238, 239, 240, 241 від 24 травня 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на користь МТСБУ стягнуті за рішенням суду 87635,56 грн регламентної виплати, 750 грн послуг аварійного комісара та 4400,50 грн судових витрат.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 КАС України).
Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
З матеріалів справи слідує, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди (20.02.20217) ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу за контрактом, а автомобіль марки «ГАЗ 66», д.н.з. НОМЕР_2 , яким він керував на час ДТП, перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 та належав їй на праві оперативного управління.
З огляду на що, спір між сторонами цієї справи виник з приводу проходження відповідачем військової служби за контрактом на посаді водія-топогеодезиста топогеодезичного взводу відділу забезпечення ВОС-837037А, під час якої за участю ОСОБА_2 відбулася дорожньо – транспортна пригода, у зв`язку із чим обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
Наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України №11 від 15.03.2017 водію-топогеодезисту топогеодезичного взводу відділу забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 за вчинення 20.02.2017 у зоні проведення антитерористичної операції, оперативно-тактичне угрупування «Маріуполь» дорожньо-транспортної пригоди, неналежне виконання своїх обов`язків та за порушення ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану.
Оскільки відповідач на час ДТП проходив військову службу за контрактом та скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків, то відносини між ним та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців станом на час виникнення спірних правовідносин були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 2 Положення військове майно – це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності– у пунктах 13-15 Положення.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року №818/1688/16, від 12 грудня 2018 року №804/285/16 та від 13 лютого 2019 року №636/93/14-ц.
Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційних скарг в частині неправомірності рішення суду першої інстанції, оскільки вони стосуються необхідності встановлення обґрунтованості чи необґрунтованості вирішення цього спору по суті позовних вимог, що не може бути здійснено в рамках даного апеляційного перегляду цієї справи, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов’язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відтак, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до п. 1 ч.1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.
На виконання вимог ч. 1 ст. 256, ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд справи віднесено до адміністративної юрисдикції  і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 382   ЦПК України, 

постановив:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу закрити.
Роз`яснити військовій частині НОМЕР_1 про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутись до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 червня 2022 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко