ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 332/3000/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1     
на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 року (головуючий суддя Яцун О.С.) 
в адміністративній справі №332/3000/21 за позовом    ОСОБА_1   до відповідача Департаменту патрульної поліції   Інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ларькіна Юрія Юрійовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , 23.07.2021 року звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції  Інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ларькіна Юрія Юрійовича, в якому просила:
- скасувати постанову серії ЕАН № 4494600 від 16.07.2021 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу. 
Також просила покласти на Департамент патрульної поліції витрати, на правничу допомогу в сумі 2837,50 грн.
Позов обґрунтовано тим, що позивач правопорушення не вчиняла, відповідачем неповно з`ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи. В оскаржуваній постанові відповідачем не вказані дані щодо моделі та номеру технічного засобу Trucam, яким здійснено фіксацію правопорушення, не зазначений технічний засіб, який використовувався інспектором при відеофіксації розгляду адміністративної справи. Позивачу не було забезпечено право на юридичну допомогу, не роз`яснені її права. На припущення позивача прилад вимірювача швидкості Trucam міг бути не повіреним.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач надав достатньо аргументовані докази, що спростовують вимоги позивача щодо неналежного застосування вимірювача швидкості, неможливості його використання.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким позов задовольнити.
Вказує, що надані відповідачем докази не дослідженні судом першої інстанції на предмет їх скріплення ЕЦП. Крім того, для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на прилад: встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. в діапазоні від 2 до 200 км/год. Також зазначає, що відеофайл починається з моменту зупинення автомобіля позивача та початку розгляду справи. Сам факт правопорушення не зафіксовано, та не зазначено номер і назву технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.
Щодо розрахунку суми судових витрат, то скаржник в апеляційній скарзі вказав попередній розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та сплати судового збору у розмірі 681 грн.
Крім цього, в апеляційній скарзі позивачкою заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки справу призначено в порядку письмового провадження, без участі сторін, за наявними у справі матеріалами згідно ст. 311 КАС України.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Разом з цим, на адресу суду апеляційної інстанції від Департаменту патрульної поліції надійшов лист, в якому останній повідомляє, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану частина особового складу безпосередньо бере участь у бойових діях. У представників ДПП відсутня можливість належним чином реалізовувати процесуальну правосуб`єктність під час розгляду судами справ, в яких стороною є ДПП та його територіальні (відокремлені) підрозділи. Крім того, частина представників ДПП працює в територіальних підрозділах ДПП, які розташовані в містах на території яких, або поруч з якими ведуться бойові дії, заявник просить зупинити провадження у справах, у яких стороною є ДПП або його територіальні (відокремлені) підрозділи, на період дії правового режиму воєнного стану.  
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 року "Про продовження воєнного стану" №133/2022 воєнний стан на території України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у  зв`язку з чим відклав розгляд справи на 26 квітня 2022 року в порядку письмового провадження.
Оскільки розгляд даної справи 26.04.2022 року здійснюється в письмовому провадженні в порядку ст. 311 КАС України, то відсутні підстави для виклику в судове засідання учасників справи. 
Так, згідно ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:
1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;
2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;
3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, таким чином, вищевказаний лист Департаменту патрульної поліції не може бути підставою для відкладення розгляду справи або виклику в судове засідання учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до  постанови про адміністративне правопорушення серія ЕАН № 4494600 від 16.07.2021, ОСОБА_1 16.07.2021 о 10:56:11 в м. Запоріжжі, по вул. Діагональній, 9, керуючи транспортним засобом BMW 2281, з номерним знаком НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 73 км/год, чим перевищила встановлене обмеження швидкості в населеному пункті, порушила п. 12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася за допомогою лазерного вимірювача ТruCam II tc008377, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с. 19).
За вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340,00 грн (а.с. 20).
Позивачка вважає вищевказану постанову протиправною.
Суд першої інстанції позов у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом спору у цій справі є правомірність/протиправність постанови серії ЕАН №4494600 від 16.07.2021, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху.
В силу ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20-ть кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Аналіз змісту постанови серії ЕАН №4494600 від 16.07.2021 свідчить, що позивачкою   ОСОБА_1 в населеному пункті порушено швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України на 23 км/год. 
При цьому, в постанові серії ЕАН №4494600 від 16.07.2021 відповідач посилається на прилад Trucam як доказ, який підтверджує перевищення швидкості руху транспортним засобом. 
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції досліджено наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис та встановлено, що на рухомий автомобіль BMW 2281, з номерним знаком НОМЕР_1 , наведено ціль та здійснювався замір швидкості. 
При цьому, позивачка зазначає, що в цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керувала позивачка.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції такі обґрунтування позивачки не є прийнятними. 
Так, для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на прилад: встановлюється поріг допустимої швидкості руху. 
Зокрема, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. 
Правильність реалізації у приладі ТгuСам зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування АЈ8 забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі ТгuСам. але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. 
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом ТгuСам. 
Між тим, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції посилання позивачки на те, що дії поліцейських були незаконними, оскільки вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото- та відео фіксації ТгuСам, який знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, що суперечить статті 19 Конституції України та ч. 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", спростовуються інформацією ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якої лазерний вимірювач ТгuСам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. 
Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що крім основного, ручного режиму, вимірювач ТгuСам також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. 
Окрім цього, прилад автоматично скасує фіксацію швидкості транспортного засобу, в момент коли точка прицілювання не буде стабільною, що підтверджується інструкцією по експлуатації лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТгuСам. 
Слід також зазначити, що постанова серії ЕАН №4494600 від 16.07.2021 містить в собі посилання на відеозаписи, як на доказ вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, а долучені до даних пояснень відеозаписи містять інформацію (автоматично фіксують дані щодо дати та часу здійснення такого запису), які співпадають із вказаними в постанові серії ЕАН №4494600 від 16.07.2021 датою та часом вчинення інкримінованого позивачці правопорушення. 
Відтак, вказані відеозаписи містять інформацію, на підставі якої можливо встановити обставини, що мають суттєве значення для правильного розгляду даної справи, а отже такі відеозаписи, відповідно до ст. 251 КУпАП, є доказами по даній справі.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова відповідача прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивачкою не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Натомість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, підтверджено правомірності своїх дій/рішень належними доказами.
Щодо витрат на правничу допомогу та сплату судового збору.
Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, то і відсутні підстави для стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, витрат на професійну правничу допомогу та сплату судового збору.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. 
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.    243, 286, 272, 311 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 року року – залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття 26.04.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова