ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року	Львів	Справа № 260/2271/21 пров. № А/857/5619/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Сеника Р.П., Шевчук С.М.,
                                                                                
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Комунальної установи «Виноградівський геріатричний пансіонат» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області до Комунальної установи «Виноградівський геріатричний пансіонат» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),

суддя у І інстанції                                                            Гебеш С.А., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               29 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі – ГУ ДСНС) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило застосувати заходи реагування у вигляді у вигляді повного зупинення роботи Комунальної установи «Виноградівський геріатричний пансіонат» (далі – Пансіонат) шляхом опечатування входу та відключення від джерел енергоживлення приміщення, розташованого за адресою 90300, Закарпатська область, Берегівський район, місто Виноградів, вул. Персикова, буд. 49 до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 260/2271/21, ухваленому за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ГУ ДСНС було задоволено. Застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи Пансіонату, розташованого за адресою 90300, Закарпатська область, Берегівський район, м. Виноградів, вул. Персикова, 49 шляхом опечатування входу та відключення від джерел енергоживлення до повного усунення порушення вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виявлені ГУ ДСНС під час заходу державного нагляду порушення у діяльності Пансіонату є такими, що створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Тому є достатньо підстав для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді зупинення його роботи до усунення таких порушень. 

Пансіонат у поданій апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції  та відмовити ГУ ДСНС у задоволенні його позовних вимог.
Свої вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що законом не роз`яснено які саме порушення створюють загрозу життю і на позивача покладено обов`язок роз`яснити у чому полягає загроза для життя та здоров`я людей у кожному конкретному порушенні, яке стало підставою для звернення до суду та обґрунтувати чому слід повністю зупинити роботу підприємства. 
Позивач у суді першої інстанції не обґрунтував належним чином у чому полягає загроза життю та здоров`ю людей, спричинена порушенням відповідачем вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки та необхідність застосування такого засобу реагування, як повне зупинення роботи Пансіонату.
Звертає увагу на те, що Пансіонатом ще під час розгляду справи в суді першої інстанції були усунуті порушення вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, які були зазначені в акті та які не вимагали додаткового фінансування.
При цьому відповідачем неодноразово скеровувалися листи про виділення додаткових коштів для подальшого усунення виявлених порушень до голови Закарпатської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної державної адміністрації, Закарпатської обласної ради.
Вважає висновок суду передчасним та таким, що зроблений без повного з`ясування обставин щодо того, які саме порушення були фактично усунуті відповідачем на час прийняття судом рішення, а вжитий судом захід є непропорційним меті його застосування, без дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДСНС у період з 19 по 21 травня 2021 року було проведено позапланову перевірку Пансіонату з метою з`ясування дотримання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту, за результатами якої складено акт № 131 від 21 травня 2021 року.
Відповідно до висновків акту під час перевірки було виявлено такі порушення:
1) відсутній блискавкозахист будівлі відповідно до вимог ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд» (пункт 1.21 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30 грудня 2014 року, – далі ППБУ);
2) посадові особи та працівники не пройшли навчання, протипожежний інструктаж і перевірку знань з питань пожежної безпеки (пункти 15, 16, розділу II ППБУ);
3) з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів здійснено за допомогою скрутки (пункт 1.6 глави 1 розділу IV ППБУ);
4) допускається прокладання та експлуатація тимчасових електромереж у будівлях та приміщеннях (пункт 1.8 глави 1 розділу IV ППБУ);
5) допускається опорядження (облицювання) стін та стель на шляхах евакуації горючими матеріалами (пункт 2.17 глави 2 розділу III ППБУ);
6) наявний пожежний резервуар несправний та не утримується таким чином, щоб забезпечити безперешкодний забір води пожежними автомобілями (підпункт 2 пункту 2.1 глави 2 розділу V ППБУ);
7) водонапірна башта не забезпечена під`їздом з твердим покриттям. На корпус водонапірної башти не нанесено позначення, яке вказує на місце розташування пристрою для забирання води пожежно-рятувальною технікою (підпункт 10 пункту 2.1 глави 2 розділу V ППБУ); 
8) пожежні кран-комплекти не укомплектовано важелем для полегшення відкривання вентиля (підпункт 2 пункту 2.2 глави 2 розділу V ППБУ);
9) пожежні кран-комплекти розміщено у навісних шафках, які не мають отворів для провітрювання (підпункт 6 пункту 2.2 глави 2 розділу V ППБУ);
10) не організовано евакуаційні заходи щодо працівників та майна суб`єкта господарювання під час виникнення надзвичайних ситуацій (пункт 4 частини 1 статті 20 Кодексу цивільного захисту України – далі КЦЗ);
11) не здійснено навчання керівного складу, працівників з питань цивільного захисту (пункт 8 частини 1 статті 20 КЦЗ);
12) працівників об`єкта не забезпечено засобами колективного та індивідуального захисту (пункт 2 частини 1 статті 20 КЦЗ);
13) не проведено об`єктові тренування і навчання з питань цивільного захисту (пункт 11 частини 1 статті 20 КЦЗ);
14) не проведено ідентифікацію потенційно-небезпечного об`єкту (пункт 7 ППНО);
15) не призначено особу, відповідальну за планування, підготовку та проведення евакуаційних заходів (пункт 22 ПЕНС);
16) не здійснюється інформування місцевої адміністрації, органів самоврядування про стан планування евакуації, організацію та ведення обліку громадян, які підлягають евакуації (Пункт 29 ПЕНС);
17) відсутній список громадян, які підлягають евакуації (пункт 37 ПЕНС).
Вважаючи виявлені під час проведеного позапланового заходу порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки такими, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, ГУ ДСНС звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як свідчать матеріали справи, Пансіонат не оспорює правомірності проведення ГУ ДСНС позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, результати якого оформлено актом № 131 від 21 травня 2021 року, і суть зазначеного публічно-правового спору на стадії апеляційного перегляду зводиться до перевірки обґрунтованості висновків позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про наявність у діях відповідача таких порушень, які створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей, а отже вимагають вжиття заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації будівлі, що використовується відповідачем, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.  
Приписами статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
За правилами пункту 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України (далі – КЦЗ) до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема, звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Частиною 2 статті 68 КЦЗ передбачено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Відповідно до пункту 26 статті 2 КЦЗ небезпечний чинник – складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.
У частині 1 статті 70 КЗЦ зазначено підстави для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, якими є:
1) недотриманні вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами;
2) порушенні вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;
3) випуску і реалізації вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки;
4) нездійсненні заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій;
5) відсутності на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи;
6) невідповідності кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність;
7) порушенні правил поводження з небезпечними речовинами;
8) відсутності або непридатності до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій;
9) відсутності на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовності до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту;
10) неготовності до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання;
11) проведенні робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Згідно із частиною 2 статті 70 КЦЗ повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду. 
На підставі аналізу наведених правових норм та з урахуванням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії адміністративних справ, суд апеляційної інстанції наголошує, що застосування таких заходів реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів можливе тільки на підставі судового рішення адміністративного суду. 
З огляду на завдання адміністративного судочинства такий механізм реалізації владних повноважень покладає на адміністративний суд обов`язок, окрім іншого, запобігти неправомірному обмеженню прав та інтересів конкретних суб`єктів господарювання суб`єктами владних повноважень. З іншого боку суд повинен зважати на підстави, які змушують контролюючий орган звертатися з позовом про застосування заходів реагування, у даному випадку повне зупинення експлуатації приміщень. З урахуванням наведених контролюючим органом обставин у зіставленні із наслідками застосування заходів реагування адміністративний суд і повинен ухвалити рішення по суті і в межах позовних вимог.
На переконання апеляційного суду, наведені приписи КЦЗ пов`язують застосування заходів реагування з виявленням порушень, які створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, а отже для правильного вирішення цього спору обов`язковому встановленню підлягають обставини щодо вчинення відповідачем порушень, які, в свою чергу, створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що захід реагування у виді повного зупинення роботи з експлуатації приміщень є виключним заходом, який застосовується лише за наявності таких порушень пожежної та техногенної безпеки, які безумовно створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей (персоналу підприємства і особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі).
Тому для правильного вирішення публічно-правового, що розглядається, необхідно серед виявлених контролюючим органом порушень пожежної та техногенної безпеки виокремити такі, які свідчать про наявність на час ухвалення судом рішення реальної загрози життю та здоров`ю людей, а отже про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що ухваленню судового рішення щодо можливості застосування заходу реагування у виді повного зупинення експлуатації приміщень передує розгляд справи, під час якого суд має провести аналіз наявних у матеріалах справи доказів із наданням таким відповідної оцінки щодо їх належності, допустимості та достатності для задоволення позовних вимог чи їх відхилення. 
Таким чином, суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами контрольного заходу і в якому зафіксовано відсутність або наявність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так і інші докази, надані відповідачем на підтвердження відсутності або усунення виявлених порушень (акти виконаних робіт на встановлення певного обладнання, на приведення споруд, обладнання до чинних вимог, правил, інструкцій тощо; первинні документи, що свідчать про купівлю необхідного обладнання; різного роду договори про надання певних послуг, наявність яких є обов`язковою, і таке інше).
Отже, у разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки стали спірними та перейшли у площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, є лише одним із доказів, оцінку якому дає суд поряд з іншими доказами. У іншому випадку (якщо б лише акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки свідчив про виконання чи невиконання відповідачем вимог правил, інструкцій, ДБН тощо) функція суду була б нівельована, оскільки такий не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки своїм рішенням.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 826/19328/16, від 04 червня 2020 року у справі № 826/13895/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 816/4755/15, від 19 січня 2021 року у справі № 640/5571/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Разом із тим, аналізуючи наявність підстав для застосування заходу реагування у виді повного зупинення експлуатації приміщень відповідача, апеляційний суд враховує висновки, що містяться у постановах Верховного суду у справі № 420/5156/18 від 19 травня 2020 року та у справі № 826/10169/18 від 24 листопада 2020 року, відповідно до яких під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але й ті, які існують на час ухвалення судового рішення. У іншому випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, у судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина 5 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), у зв`язку із чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавцем покладений як основа і правова підстава його застосування.
Додатково апеляційний суд враховує висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 816/4755/15, відповідно до якого законодавець пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.
Як зазначено у частині 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, Пансіонатом не заперечується того, що частина виявлених порушень, які вимагали виділення додаткового фінансування, на час вирішення спору залишилася неусуненою.  
Щодо виявленого у ході перевірки порушення, яке полягає у необладнанні Пансіонату установкою захисту від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів (п. 1.21 глава 1 розділу ІV ППБУ), апеляційний суд погоджується із ГУ ДСНС у тому, що відсутність блискавкозахисту є істотними порушеннями, що впливає на ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та може спричинити реальну загрозу життю і здоров`ю людей, а також неможливістю її ефективної ліквідації та рятуванню людей.
Окрім того, відповідачем не заперечується того, що через відсутність коштів на час вирішення спору не було усунуто протікання пожежного резервуару, а також опорядження (облицювання) стін та стель на шляхах евакуації горючими матеріалами.
На переконання апеляційного суду, існування (неусунення відповідачем) на час вирішення спору хоча б одного з порушень, виявлених органом державного нагляду (контролю) під час перевірки, яке створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, є самостійною і достатньою правовою підставою для застосування до підконтрольного суб`єкта господарювання заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівель та приміщень.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами ГУ ДСНС про те, що наведені порушення Пансіонатом вимог пожежної безпеки, що залишилися неусуненими, свідчать про наявність фактичних та правових підстав для застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) приміщень за адресою Закарпатська область, Берегівський район, місто Виноградів, вул. Персикова, буд. 49 до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, оскільки наведені порушення створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей (персоналу установи, її пацієнтам та особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі).
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Комунальної установи «Виноградівський геріатричний пансіонат» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 260/2271/21 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. М. Шевчук