Справа № 462/4875/17                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/3516/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 61

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       17 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року у складі судді Палюх Н.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Баб`як Ганни Ярославівни, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,-
встановив:
У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , з участю третіх осіб приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я та ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки у 2009 році за життя спадкодавець склав заповіт на нього та відповідачку, а також враховуючи, що дружина померлого ОСОБА_5 має право на обов`язкову частку у спадщині, тому він разом із ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори для оформлення права на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця. Однак, у нотаріуса йому стало відомо, що у 2013 році спадкодавець уклав новий заповіт, яким все своє майно заповів відповідачці ОСОБА_3 . 
Позивач не згідний з таким заповітом, вважає незаконним, а тому вирішив звернутися до суду з даним позовом. Зазначає, що він постійно проживав у будинку АДРЕСА_1 , в якому продовжує проживати і по сьогоднішній день. Крім цього, він постійно здійснював догляд за своїми батьками похилого віку, що стверджується актом депутата Рудненської селищної ради від 28.03.2017. При цьому, іншого нерухомого майна, в якому він міг би проживати із своєю сім`єю, у нього не має. Також, він постійно покращував технічний стан вказаного будинку та оплачував кошти за його утримання. 
У 2013 році, на час укладання заповіту, спадкодавцю виповнилось 78 років, він був особою похилого віку і в міру вікових особливостей, способу життя та хвороби, спадкодавець не міг повною мірою розуміти значення своїх дій при підписанні оскаржуваного заповіту. 
Крім цього, спадкодавець був хворий на катаракту очей і не бачив, а тому він не міг самостійно прочитати та підписати вказаний заповіт, відтак, покликаючись на ч. 3 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч.2 ст. 1247, ст. 1257 ЦК України, враховуючи, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, просив визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у 2013 році.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Баб`як Ганни Ярославівни, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає таким, що не відповідає чинному законодавству України, відтак підлягає скасуванню.
Просить врахувати, що відповідно до ст. 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.
При цьому, згідно із п. 6 глави 9 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.
На переконання апелянта, оспорюваний ним заповіт був підписаний спадкодавцем ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Баб`як Г.А. без обов`язкової участі двох свідків, присутність яких вважає обов`язковою відповідно до вимог закону, оскільки ОСОБА_6 на момент посвідчення заповіту мав істотні вади зору та не міг самостійно прочитати заповіт, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , письмовими поясненнями ОСОБА_10 , а також листом ПМУ «Міжнародний науково-практичний центр СМ «Прозріння» від 25.06.2018, заключенням окуліста А. Совви, Витягом із історії хвороби ОСОБА_6 . 
Звертає увагу на явні розбіжності між висновком посмертної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» та поясненнями експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданих у судових засіданнях, при цьому звертався із клопотанням про призначення повторної експертизи, однак судом відмовлено у задоволенні такого.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не доведено обставини перебування заповідача в момент складання заповіту 16.01.2013 у стані коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а також не доведено, що заповідач не міг самостійно прочитати текст заповіту та самостійно його підписати.
Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , якому за життя на праві власності належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
16 січня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким на випадок його смерті зробив розпорядження, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він буде мати право, заповів ОСОБА_3 . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я., зареєстровано в реєстрі за № 90 (т. 1 а.с. 48). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 14 (т. 1 а.с. 4).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
У ст. 1234 ЦК України зазначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаним заповідачем. Заповіт має бути посвідчени нотаріусом або іншими посадовими чи службовими особами.
Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.
Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 посилався на те, що під час посвідчення заповіту приватним нотаріусом допущені порушення вимог закону щодо форми та змісту оспорюваного правочину. Зокрема, позивач ставить під сумнів фізичну можливість заповідача 16.01.2013 самостійно прочитати текст заповіту та його підписати через захворювання очей. На думку позивача, нотаріус залишив поза увагою фізичні вади його батька та у порушення вимог закону посвідчив заповіт за відсутності свідків.
Згідно із листом ПМУ «Міжнародний Науково-Практичний Центр СМ «Прозріння» від 25.06.2018 та заключення окуліста, станом на 07.05.2015 фактичний стан зору ОСОБА_6 , який мав місце на момент перед проведенням операції з видалення катаракти, був: праве око - відсутність предметного зору; ліве око - 9 % зору (т. 1 а.с. 112).
В свою чергу, у листі Комунальної 5-ї клінічної поліклініки м. Львова від 09.02.2018 зазначено, що відповідно до статистичної документації ОСОБА_6 за медичною допомогою з приводу захворювання очей до лікарів 5 МКП у період з 2010 по 2013 роки не звертався (т. 1 а.с. 68).
Крім цього, згідно листа Комунальної 5-ї клінічної поліклініки м. Львова від 08.08.2018, ОСОБА_6 перебував на обліку у сімейного лікаря з 16.01.2013 з діагнозом: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. НК А ст. ОСОБА_6 був оглянутий вдома сімейним лікарем АСМ № 2 16.01.2013, 27.12.2013, 1402.2015, 25.01.2016, 06.08.2016, 28.09.2016, 11.11.2016, призначалося амбулаторне лікування (т. 1 а.с. 127).
Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).
Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок № 296/5).
Відповідно до пункту 1.8 глави 3 розділу ІІ Порядку № 296/5 якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.
Відповідно до пункту 1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку № 296/5 на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із висновком комісійної судово - медичної експертизи від 13.06.2019 № 138, проведеної експертами КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», при першому огляді 07.05.2015 лікарем-офтальмологом записано, що у ОСОБА_6 мали місце захворювання очей у вигляді катаракти – помутніння кришталика обох очей і глаукоми правого ока з підвищенням внутрішньо очного тиску, гострота зору лівого ока на цей момент була 0,09, а на правому оці збереглося тільки світловідчуття. Беручи до уваги те, що кришталик при катаракті мутніє поволі, цей процес може тривати як біля 4 років так і протягом 15 років, тому у 2013 році гострота зору ОСОБА_6 могла бути кращою, ніж у 2015 році. 
Однак, відсутність медичних даних про стан очей і гостроту зору у ОСОБА_6 за січень 2013 року не дає можливості комісії стверджувати або заперечувати, той факт, що 16.01.2013 він міг читати складений ним заповіт. Зважаючи на записи, зроблені лікарем-офтальмологом 07.05.2015, гострота зору лівого ока у ОСОБА_6 становила 0,09, а на правому оці збереглося тільки світловідчуття. Не виключено, що з таким зором ОСОБА_6 07.05.2015 міг лівим оком за допомогою оптичних приладів (окуляри, лупа) читати заповіт, складений ним 16.01.2013 (т. 1 а.с. 195-197).
Для роз`яснення вказаного висновку судом першої інстанції допитані експерт ОСОБА_13 та експерт лікар-офтальмолог ОСОБА_12 , які підтримали висновок № 138 комісійно судово-медичної експертизи, додатково пояснили, що у ОСОБА_6 на правому оці була розвинута глаукома та катаракта, що дає тільки світловідчуття або предметний зір. Глаукома важке захворювання, яке дає незворотню втрату зору. Якщо зір втрачений від глаукоми, то незалежно від того чи є катаракта чи не має, зір може бути 0%. Правим оком бачити не міг. Що стосується лівого ока, то станом на 2015 рік зір становив 0,09%, це є 9% від 100, що відноситься до другої групи інвалідності, тобто особа може самостійно за собою доглядати. З показником 0,09 % пацієнт міг читати навіть без окулярів. В 2013 році стан лівого ока міг бути кращий, оскільки в нього була набухаюча катаракта, яка дає очний тиск і може розвиватись протягом тижня і підлягає невідкладному оперативному втручанню. У пацієнта ОСОБА_6 однозначно була катаракта, яка прогресувала. Якщо в 2015 році зір становив 0,09 % то в 2013 році міг бути 0,1 чи 0,2 %, але категорично стверджувати не може, оскільки документів станом на 2013 рік не має.
Доводи апелянта про те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення повторної посмертної судово-медичної експертизи, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки апелянтом не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку комісійної судово - медичної експертизи від 13.06.2019 № 138, проведеної експертами КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи іншим матеріалам справи, в тому числі показанням свідків  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , письмовими поясненнями ОСОБА_10 , оцінка яким належним чином надана судом першої інстанції.
На переконання колегії суддів судова експертиза у зазначеній цивільній справі проведена атестованими судовими експертами, які мають відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджуються з іншими доказами, які надані у цій справі. Крім того, при призначенні і проведенні експертизи відводи експертам не заявлялись, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколами та звукозаписами судових засідань.
Таким чином, факт наявності захворювань зору у спадкодавця не свідчить про неможливість спадкодавця, на час укладення заповіту, прочитати його текст та підписати.
Також, суд першої інстанції дав правильну оцінку покликання позивача на те, що у 2013 році спадкодавцю виповнилось 78 років, він був особою похилого віку і в міру вікових особливостей, способу життя та хвороби, спадкодавець не міг повною мірою розуміти значення своїх дій при підписанні оскаржуваного заповіту, оскільки позивач не звертався із клопотанням про проведення судово-психіатричної експертизи психічного стану спадкодавця (заповідача) на час складання заповіту, при цьому суд позбавлений можливості з власної ініціативи призначити таку експертизу, а тому доводи позивача, що спадкодавець, внаслідок похилого віку і в міру вікових особливостей, способу життя та хвороби, під час складання заповіту, не міг повною мірою розуміти значення своїх дій, суд до уваги не приймає, вважає їх голослівними та такими, що не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
Спірний заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 , заповіт до підписання прочитаний у голос особисто заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. При укладенні заповіту нотаріусом встановлено особу заповідача, дієздатність заповідача перевірено (т. 1 а.с. 48).
Факт того, що вказані запис та підпис здійснені особисто спадкоємцем позивачем не оспорюється.
При таких обставинах суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_6 щодо складення заповіту 16 січня 2013 року було вільним і відповідало його внутрішній волі, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1257 ЦК України, для визнання оспорюваного заповіту недійсним.
Також суд вірно зазначив, що ознаки нікчемності правочину відсутні.
Доводи апеляційної скарги щодо недотримання при посвідченні заповіту законодавчо визначеного порядку та форми є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої  ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 травня 2022 року.

Головуючий:                                                          А.В. Ніткевич

Судді:                                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк