ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/750/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4142/21 Категорія: 301030000 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       31 травня 2022 року                                                                                                   м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Зінченко Ю.О.	

учасники справи:
позивач (скаржник) -  ОСОБА_1 ,
відповідач - виконавчий комітет Уманської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Трепака О.І. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2022 (повний текст складено 08.04.2022, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування,
в с т а н о в и в :

у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила скасувати п.13 рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.09.2019 №396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства», яким вирішено демонтувати металевий гараж по АДРЕСА_1 , мотивуючи про те, що її батько ОСОБА_2 у 1993 році біля будинку АДРЕСА_1 на капітальній основі встановив металевий гараж для зберігання власного автомобіля. При цьому до 31.12.2013 діяла норма п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала спрощений порядок прийняття в експлуатацію нерухомості, збудованої до 12.03.2011. 
01.10.1993 виконавчий комітет Уманської міської ради народних депутатів прийняв рішення №282 «Про узаконення та дозвіл на установку гаражів», п.10 якого вирішено узаконити тимчасовий металевий гараж по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 . Таким чином ОСОБА_2 фактично отримав право власності на вказаний металевий гараж та право на користування прилеглою земельною ділянкою для обслуговування цього гаража, однак він захворів і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не встиг належним чином оформити та отримати правовстановлюючі документи.
Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , прийняла спадщину у виді права власності на вказаний гараж і земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. Після цього позивач вирішила привести у належний порядок правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку, у зв`язку з чим звернулася в усній формі до БТІ, однак їй було відмовлено у виготовленні технічної документації, оскільки не було встановлено меж земельної ділянки, на якій він розташований.
21.05.2019 вона звернулася до Уманської міської ради по питанню надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0035 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування гаража. До заяви було додано усі необхідні документи.
23.05.2019 на засіданні комісії у сфері регулювання земельних відносин виконавчого комітету Уманської міської ради було заслухано її заяву, однак рішення по ній не прийнято, зроблено тільки наголос на рішенні Уманської міської ради від 14.10.2014 № 2.24-60/6 «Про проведення інвентаризації індивідуальних гаражів на території м. Умань», пунктом 1 якого передбачено накладення мораторію на виділення та відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів.
Однак, вказаним рішенням накладено мораторій на будівництво про проектування індивідуальних гаражів, в то час, як гараж по АДРЕСА_1 уже був встановлений з дозволу міськвиконкому. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків пом`якшення або скасування відповідальності особи.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2020 визнано протиправною бездіяльність Уманської міської ради при розгляді заяви ОСОБА_1 від 21.05.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язано Уманську міську раду повторно розглянути її заяву, але вказане рішення до цього часу не виконано.
Замість вирішення питання про надання їй земельної ділянки у користування для обслуговування гаража, виконавчим комітетом Уманської міської ради 12.09.2019 прийнято рішення №396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства», пунктом 13 якого вирішено демонтувати металевий гараж по АДРЕСА_1 , при цьому зазначено, що власник невідомий.
Таке рішення є таким, що порушує її право власності на відповідне нерухоме майно та земельну ділянку. Також, беручи до уваги, що встановлення і розташування гаража узаконено самим відповідачем ще 01.10.1993, цей гараж ніяким чином не може бути визнано як встановлений без відповідного дозволу та з порушенням законодавства.
Оспорюване рішення № 396 було прийнято з метою упорядкування, відновлення, належного утримання, раціонального та законного використання територій об`єктів благоустрою, що належать до комунальної власності міста, на підставі даних, що містяться у листі 314. Але при розгляді комісією вказаного листа її, як власника, повідомлено не було, при тому, що у відповідача на виконанні знаходилися документи за її заявою, щодо належного оформлення технічної документації на гараж, як на частину спадкового майна, прийнятого нею після смерті батька.
Вважає, що спірний гараж встановлений в дев`яностих роках минулого століття на капітальній бетонній основі, узаконено у 1993 році, тому віднести гараж до тимчасових споруд немає підстав.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2022 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позиваче не довела, що їй у порядку спадкування перейшло право власності на спірний гараж та відповідну земельну ділянку для його обслуговування.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Трепак О.І. подав 23.04.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позов. Скаржник зазначає, що рішенням міської ради, яким узаконено право батька позивача на спірний гараж ще в 1993 році фактично визнано право власності на це майно, що відповідало приписам чинного на час прийняття такого рішення законодавства. Позивач таке майно успадкувала. Відповідач визнає те, що спір виник щодо конкретно визначеного гаража, що, за доводами скаржника, підтверджує наявність у позивача права власності на таке майно. Спірне рішення виконавчого комітету міської ради суперечить попередньому рішенню про узаконення гаража за батьком позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Уманської міської ради просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Уманської міської Ради народних депутатів №282 від 01.10.1993, ОСОБА_2 (батьку позивача) надано згоду на використання раніше встановленого ним тимчасового металевого гаража для розміщення автомобіля, за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була відкрита у 1997 році і з цього часу, позивач, як спадкоємець після смерті батька, вирішувала питання прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у якому відсутня інформація про спірний металевий гараж.
21.05.2019 позивач звернулася до Уманської міської ради по питанню надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0035 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування гаража. 
23.05.2019, за доводами позивача, на засіданні комісії у сфері регулювання земельних відносин виконавчого комітету Уманської міської ради було заслухано її заяву, однак рішення по ній не прийнято, зроблено тільки наголос на рішенні Уманської міської ради від 14.10.2014 № 2.24-60/6 «Про проведення інвентаризації індивідуальних гаражів на території м. Умань», пунктом 1 якого передбачено накладення мораторію на виділення та відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2020 визнано протиправною бездіяльність Уманської міської ради при розгляді заяви ОСОБА_1 від 21.05.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язано Уманську міську раду повторно розглянути її заяву, але вказане рішення до цього часу не виконано.
У послідуючому виконавчим комітетом Уманської міської ради 12.09.2019 прийнято рішення №396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства», пунктом 13 якого вирішено демонтувати металевий гараж по АДРЕСА_1 (спірне рішення).
Позивач стверджує про те, що вказане рішення органу місцевого самоврядування порушує її право власності щодо спірного гаража та земельної ділянки, необхідної для його обслуговування.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, а згідно п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Уманська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.
Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. 
Отже земельна ділянка на якій розташований спірний гараж, яка розташована в межах міста Умань відноситься до земель комунальної власності до того часу поки у порядку, визначеному законодавством, її не буде надано у власність іншій особі.
Так відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно вимог ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України ст. 13, 14, Земельного кодексу України ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, і 23, 125, 126 ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (наприклад, ЗУ «Про оренду землі») та ЦК України.
Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.
Також відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів та затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Згідно п.п. 2 п. 1 розділу Х Правил благоустрою території міста Умань на 2016-2020 роки, затверджених рішенням Уманської міської ради № 6.31-22/7 від 23.12.2016, контроль за станом благоустрою міста Умань, виконання цих правил, міська рада покладає на Інспекцію з благоустрою міста Умань відділу житлово-комунального господарства.
У зв`язку із зазначеним, виконавчим комітетом Уманської міської ради 12.09.2019 прийнято рішення №396, згідно якого вирішено затвердити перелік незаконно встановлених тимчасових споруд, малих архітектурних форм, рекламних засобів та інших об`єктів некапітального типу, що підлягають знесенню (демонтажу). Для виконання вказаного інспекції з благоустрою слід повідомити власників (користувачів) тимчасових споруд про прийняте рішення у визначеному порядку, розмістити рішення на офіційному сайті Уманської міської ради та інших офіційних засобах масової інформації, підготувати попередження з посиланням на відповідне рішення виконавчого комітету Уманської міської ради і розмістити на тимчасових спорудах. Власників тимчасових споруд зобов`язати протягом 10 днів провести демонтаж цих споруд, а в разі невиконання ними зазначеної вимоги, відділу житлового-господарства Уманської міської ради організувати спільно з Уманським комунальним підприємством «Комунальник» знесення (демонтаж) тимчасових споруд згідно з переліком.
У відповідності до переліку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради №396 від 12.09.2019, визначено ряд тимчасових споруд, які підлягають демонтажу, і до вказаного переліку включено дві тимчасові споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пункт - 13 металевий гараж, сірого кольору розмірами 5,57 м х 3,55 м (акт № 000048), права власності на який, на думку позивача, нею набуто внаслідок прийняття спадщини.
При цьому згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Також, як вірно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, у пункті 33 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням права володіння, порушуються його право власності чи законного володіння.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Як зазначено у постанові ВС від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.
Отже обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Враховуючи наведене вище правове регулювання, апеляційний суд погоджується із вказівкою суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено, що їй на праві власності належить спірний металевий гараж в АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, на якій він розміщений, адже рішення виконавчого комітету Уманської міської Ради народних депутатів №282 від 01.10.1993, яким ОСОБА_2 (батьку позивача) надано згоду на використання раніше встановленого ним тимчасового металевого гаража для розміщення автомобіля, за адресою АДРЕСА_1 , на яке посилається позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі в обґрунтування заявлених вимог, не визначено право власності на гараж за ОСОБА_2 , оскільки тверджень про право власності на майно це рішення не містить.
Натомість у вказаному рішенні виконавчого комітету згадується згода на використання гаража батьком позивача. Крім того, рішенням зафіксовано, що цей гараж є тимчасовою спорудою, отже вести мову про те, що його користувач має права на земельну ділянку, на якій така тимчасова споруда розміщена, підстав не має.
Так за положеннями ст. 120 ЗК України до нового набувача нерухомого майна переходить право власності на земельну ділянку, на якій таке майно розташоване та яка є необхідною для його обслуговування.
Натомість у цій справі позивач не довела належними та допустимими доказами, що спірний металевий гараж є нерухомим майном - капітальною спорудою.
Позивачем також не надано суду доказів того, що в порядку спадкування після смерті батька вона отримала у власність саме нерухоме майно, яким би був спірний металевий гараж.
У справі відсутні докази того, що батько позивача звертався до міської ради із заявою про виділення земельної ділянки під будівництво гаража. 
При цьому суд вірно вказав, що гараж це капітальна або тимчасова будівля чи споруда для зберігання транспортних засобів. За строком експлуатації виокремлюють: капітальний гараж - будівля або споруда для зберігання транспортних засобів з нерегламентованим правоустановчим документом, що встановлює термін експлуатації та металевий гараж (тимчасова споруда), тобто споруда для зберігання транспортних засобів з терміном експлуатації, встановленим правоустановчим документом (рішенням міської ради або виконавчого комітету), яка виконується з полегшених металоконструкцій і встановлюється тимчасово. Металеві гаражі не є нерухомістю, не мають капітального фундаменту і є тимчасовими спорудами. Відповідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Апеляційні посилання скаржника на те, що рішенням міської ради, яким узаконено право батька позивача на спірний гараж в 1993 році фактично визнано право власності на це майно, апеляційним судом відхиляються, так як таких тверджень вказане рішення виконавчого комітету не містить.
Та обставина, що спірний гараж на даний момент використовується позивачем, що слідує з доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, сама по собі не свідчить про наявність належним чином оформленого права власності на таке майно, як на нерухоме. При цьому права позивача щодо тимчасової споруди металевого гаража ніким при розгляді справи під сумнів не ставилися.
Посилання скаржника на те, що спірне рішення виконавчого комітету міської ради суперечить попередньому рішенню про узаконення гаража за батьком позивача, оцінюється апеляційним судом критично, адже спірне рішення прийнято в межах компетенції виконкому міської ради та на виконання рішення Уманської міської ради від 14.10.2014 №2.24-60/6 «Про проведення інвентаризації індивідуальних гаражів на території м. Умань», пунктом 1 якого передбачено накладення мораторію на виділення та відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 01.06.2022. 

Суддя-доповідач

Судді