Постанова
     Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 752/514/20	 	
Номер провадження 22-ц/824/4193/2022	
Головуючий у суді першої інстанції Ю.Ю. Мазур 	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
16 травня 2022 року                                                                                              місто Київ
                                Номер справи 752/514/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
сторони
 
позивач                              ОСОБА_1 
відповідач                         Акціонерне товариство «Альфа - Банк»
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) 
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа - банк», подану представником Луньовою Анною Геннадіївною
 
на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Мазура Ю.Ю., в приміщенні Голосіївського районного суду м.Києва, -
в с т а н о в и в :
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Альфа - Банк» про стягнення коштів та моральної шкоди, мотивованим тим, що 15.08.2016 між нею та Банком було укладено кредитний договір №630461282, на виконання умов якого їй було видано кредитну картку, при цьому пін-код та іншу особову інформацію ОСОБА_1 нікому не передавала, фінансових операцій по придбанню через Інтернет не здійснювала. Незважаючи на це, 30.01.2019 та 31.01.2019 з її кредитної картки було банком перераховано грошові кошти на один і той же невідомий їй рахунок в загальному розмірі 10 650,00 грн без відома власника картки. 04.02.2019 позивач звернулась до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, де отримала відповідь, що вказана ситуація носить цивільно-правовий характер. 05.02.2019 позивачем було направлено звернення Голові правління АТ «Альфа-Банк» №14299 щодо ситуації яка склалася. Позивач вважає, що списання коштів з її рахунку було вчинено відповідачем неправомірно, що безпідставно заперечується банком. Позивач також зазначила, що відповідачем затягується виплата безпідставно списаних коштів, що призвело до душевних хвилювань та вимагає додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті стосунки та фізичне здоров`я позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду.
У зв`язку із зазначеним просила суд стягнути з «Альфа-Банк» на її користь безпідставно списані кошти у розмірі 10 650,00 грн, а також 20 000, 00 грн моральної шкоди.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ«Альфа-Банк» про стягнення коштів та моральної шкоди. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані кошти у розмірі 10 650,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ«Альфа-Банк», через свого представника Луньову А.Г., подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що 30.01.2019 та 31.01.2019 із кредитної картки позивача без відома ОСОБА_1 , банком було перераховано грошові кошти на один і той же невідомий рахунок в загальному розмірі 10 650,00 грн, оскільки таке перерахування коштів було здійснено за погодженням власника карти. Відповідачем позивачу було надано змістовну відповідь із зазначенням того, що списання коштів згідно інформації, розміщеної на інтернет-сайті, для здійснення переказу шляхом проведення операції р2р debit (як в даному випадку) є необхідним введення всіх реквізитів платіжної карти, в тому числі номеру карти, терміну її дії та CVV - коду, інформацією про який володіє лише власник картки. Апелянт вважає, що успішне проведення видаткових операцій по карті вимагало від її власника введення на платіжній сторінці Інтернет не тільки номера платіжної картки і терміну її дії, а й спеціального тризначного коду безпеки платежів через Інтернет (CVV), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard, що судом враховано не було. Апелянт також зазначив, що вирішуючи даний спір суд не врахував, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. У даній справі перекази супроводжувалися електронною ідентифікацією самого електронного платіжного засобу і його користувача (адже успішне проведення операцій по карті вимагало від її власника введення на платіжній сторінці Інтернет не тільки номера платіжної картки і терміну її дії, а й спеціального призначеного коду безпеки платежів через Інтернет (CVV), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard, що виключає можливість помилки. Суд не взяв до уваги, що позивач не виконала свого обов`язку щодо негайного повідомлення Банку про факт втрати електронного платіжного засобу або про факт платіжних операцій, які вона нібито не виконувала.
Банк зауважив, що операції з переказу коштів були здійснені 30.01.2019 та 31.01.2019 в мережі Інтернет з використання всіх реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV- коду, які могли бути відомі тільки власнику картки, а до банку вона вперше звернулась лише 05.02.2019, направивши листа поштою, що не підпадає під визначення «невідкладно», а тому АТ «Альфа-Банк» не повинен нести відповідальність за дані операції.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача позивач не скористалася.
У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у даній справі судове рішення не відповідає.
Так, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що позивач вчиняла розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків. Відтак суд дійшов висновку, що списання коштів з карткового рахунку позивача було вчинено відповідачем неправомірно.
Проте зазначене не відповідає зібраним по справі доказам, відтак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 15.08.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №630461282 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом заповнення анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» та оферти на укладення угоди про обслуговування платіжних карток, яка була акцептована ПАТ «Альфа-Банк».
Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «Альфа-Банк» відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та емітована платіжна картка типу DMC GOLD зі строком дії 2 роки з моменту емісії. 
Позивачем було отримано додаткові картки для користування рахунком, в тому числі картку World Debit Mastercard № НОМЕР_2 .
Судом було встановлено та не заперечується сторонами, що з карткового рахунку позивача 30.01.2019 та 31.01.2019 здійснювалося списання коштів в загальному розмірі 10 650,00 грн, а саме: 
 
30.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
30.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
30.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
30.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-900.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
30.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
31.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
31.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
31.01.19	 	Списання переказу MoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-1500.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
31.01.19	 	Списання переказуMoneySend (DEBPrePaidP2PIOSMC(I0130F51),	-250.00	
 	Dnepr, UKR,MCC 6538)	 	
 
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 стверджувала, що таке списання коштів з належної їй карти здійснювалося без її відома та погодження на один і той же невідомий їй рахунок в загальному розмірі 10 650,00 грн.
Однак такі твердження позивача не підтверджені належними та допустимими доказами у справі як окремо так і в їх сукупності. Позивач, як споживач послуг Банку, не виконала умови договору та не повідомила негайно Банк про списання з її рахунку протягом двох днів (30.01.2019 та 31.01.2029) грошових коштів без її відома як вона зазначає у позові.
Так, відповідно до частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (стаття 13 ЦПК України).
Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Положеннями статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
За змістом пунктів 6, 8 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зокрема, законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків. 
В Україні поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (п.1.27 ст.1 розділу І Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Персональний ідентифікаційний номер - набір цифр або букв і цифр, відомий лише користувачу електронного платіжного засобу і потрібний для його ідентифікації та автентифікації під час здійснення операцій із використанням електронного платіжного засобу (пп.6 п.1 розділу І Положення № 705).
Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу (п. 14.9 ст. 14 розділу III закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Правилами платіжних систем VISA/Mastercard передбачена можливість проведення заперечення транзакцій вчинених по картці клієнта у разі якщо клієнт із цими транзакціями не згоден. За заявою клієнта Банк через платіжну систему відправляє в банк-еквайр транзакцію оскарження (Chargeback), банк-еквайр у свою чергу аналізує цей запит і документи з транзакцій, і якщо банк-еквайр вирішує що транзакції були легітимні - проводить операцію зустрічного оскарження (representment) з наданням усіх супроводжуючих документів щодо оспорюваних транзакцій.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу є держателем електронного платіжного засобу.
Електронним платіжним засобом є платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.
Користувач платіжної системи - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.
За таких обставин, суд не взяв до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (не розкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Згідно з п. 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 лише 04.02.2019 звернулась до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення злочину (талон-повідомлення від 04.02.2019 № 010202), де їй повідомили, що дані правовідносини носять цивільно - правовий характер.
05.02.2019 ОСОБА_1 направила звернення Голові правління AT «Альфа-Банк» № 14299, у якому оспорювала операції, що були проведені 30.01.2019 та 31.01.2019 з її платіжної картки World Debit Mastercard № НОМЕР_2 .
Згідно відповіді Начальника відділу претензійної роботи АТ «Альфа-Банк» від 13.02.2019 № 14723-23.1-б/б повідомлено позивача, що АТ «Альфа-Банк» здійснює всі нарахування відповідно до умов підписаного договору та згідно з тарифами АТ «Альфа-Банк».
Відповіддю від 19.04.2019 № 38320-23.1-б/б, позивача було повідомлено, що транзакції 30.01.2019 та 31.01.2019 проведені коректно, з використанням реквізитів карти, в тому числі вводився CVV-код карти. Відповідно до правил міжнародної платіжної системи відсутня можливість отримання відшкодування по таким операціям.
Із матеріалів справи вбачається, що отримавши запит від ОСОБА_1 , AT «Альфа-Банк» звернувся із запитом до Банку-еквайра, яким в даних платіжних операціях виступив AT КБ «Приватбанк», який у відповідь вказав, що транзакції проведені коректно, з використанням реквізитів карти, в тому числі вводився CVV-код карти. Згідно отриманих від еквайра даних всі операції були проведені за критерієм: authorized (авторизовано). Також з отриманих даних вбачається, що всі оспорюванні позивачем перекази коштів з її карти були здійснені з допомогою платіжної системи, розміщеної на інтернет-сайті http://ecommerce.liqpav.ua.
Таким чином, враховуючи, що операція з переказу коштів у сумі 10 650, 00 грн була здійснена 30.01.2019 та 31.01.2019 в мережі Інтернет з використання реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, які відомі тільки власнику картки - ОСОБА_1 , АТ «Альфа-Банк» не несе відповідальності за дані операції. Перекази супроводжувалися електронною ідентифікацією самого електронного платіжного засобу і його користувача (адже успішне проведення операцій по карті вимагало від її власника введення на платіжній сторінці Інтернет не тільки номера платіжної картки і терміну її дії, а й спеціального тризначного коду безпеки платежів через Інтернет (CVV), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard), що виключає можливість помилки.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки обставини, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, а саме: зняття коштів з належного їй рахунку внаслідок здійснення банком неналежних переказів, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом, відтак відсутні підстави для покладення на відповідача ризик збитків від здійснення таких операцій.
Жодних доказів на підтвердження обставин, які безспірно доводили б, що користувач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя позивачем у розпорядження суду не надано, а судом встановлено не було. 
Отже, враховуючи, що СVV-код міг бути відомий виключно позивачу, необхідно зробити висновок, що або вона сама ініціювала оспорювані операції, або своїми діями допустила розголошення даних карти, в тому числі СVV-код іншим особам. Твердження позивача про те, що вона не розголошувала даних ПІН-коду та CVV-код та не підтверджувала здійснення банківських операцій ґрунтуються лише на поясненнях останньої, які не є доказом у справі. Крім того, позивач не повідомила негайно банк про безпідставне списання коштів з її рахунку, чим не виконала умови договору укладеного між нею та банком. Її звернення до національної поліції 04.02.2019 року не свідчить про  належне виконання нею умов договору укладеного з банком.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для задоволення вимог позивача про стягнення коштів, а відтак відсутні підстави для відшкодування і моральної шкоди, оскільки такі вимоги позивача є похідними.
Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,  може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з наведених вище підстав.
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн підлягають відшкодуванню позивачем, оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу відповідача та відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову. 
 
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа - Банк», подану представником Луньовою Анною Геннадіївною задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (ідентифікаційний код 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул.Велика Васильківська, 100) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена 16 травня 2022 року.
 
Судді
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна