РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 570/3435/17
Провадження № 22-ц/4815/574/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Пиляй І.С., 

учасники справи: 
позивачі –  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , 
відповідачі –  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2021 року (постановлену у складі судді Красовського О.О.) у справі за заявою  ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку,-

       в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року.
В обґрунтування заяви зазначає, що 12 квітня 2018 року Рівненським районним судом у справі №570/3435/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку було прийнято рішення, відповідно до якого позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №9674825 від 02 березня 2010 року, виданий щодо земельної ділянки площею 0,0930 га, кадастровий номер земельної ділянки 5624655700:02:000:0504.
25 травня 2021 року (до квітня 2021 року справа перебувала у суді касаційної інстанції) його представник здійснив ознайомлення з матеріалами справи №570/3435/17 та встановив, що до позовної заяви, поданої 16.08.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не долучила правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в тому числі і господарські будівлі - сарай та гараж, які знаходяться на ділянці відповідачів.
Такі документи про належність їм на праві приватної власності даних об`єктів не надані позивачами і під час всього судового процесу у справі №570/3435/17. Окрім того, у матеріалах справи відсутня і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, розробленої позивачам у 2013 році ПП «Рівненська земельна компанія». Дані документи умисно не надавалися і позивачами по справі і їх представниками.
17 червня 2021 року його представником було здійснено ознайомлення з матеріалами інвентарної справи №62 за реєстровим номером №1-22-22 та встановлено, що сарай (дровітня) та гараж, про які йде мова у рішенні Рівненського районного суду від 12 квітня 2018 року, є самовільно побудованими (частково на його земельній ділянці) і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не набували права власності на такі об`єкти.
Отож, відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 28.03.1988 року Державним нотаріусом Степура А. Р. та зареєстрованого за №540 посвідчується право власності ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належного подружжю в рівних долях, однак оформленого на ім`я померлого чоловіка на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності, виданого Оржівською радою 01.04.1961 року, який знаходиться на землі колгоспу і зареєстрованого в Рівненському обласному БТІ по кадастру 1-22-22. На вказаному земельній ділянці знаходиться один дерев`яний будинок житловою площею 25.2 кв. м, позначеному на плані А-1 і наступні надвірні будівлі: В- сарай, Г- погріб, Д - навіс. Ж- вбиральня, №1 - забор, 1 - відмостка.
Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину №538 та №542 від 28.03.1988 року, вбачається успадкування після смерті ОСОБА_5 Позивачами у рівних долях по ј частки у житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , у яких також вказується, що на вказаному земельній ділянці знаходиться один дерев`яний будинок, житловою площею 25.2 кв. м, позначеному на плані А-1 і наступні надвірні будівлі: В-сарай, Г- погріб, Д - навіс, Ж- вбиральня, №1 - забор, 1 - відмостка.
Згідно довідок-характеристик, що видавалися ОСОБА_2 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» для отримання згаданих свідоцтв в березні 1988 року за №15 та в жовтні 1987 року №117 вказується про самовільно побудований гараж «б», а «сарай» (дровітня, яка значиться у техпаспорті, наявному у справі літ. «Е») взагалі відсутній.
Окрім того, 11.02.2009 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» видало технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , де чітко проставлений штамп «ПОБУДОВАНО САМОВІЛЬНО» гараж «б».
У технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, розробленої позивачам у 2013 році ПП «Рівненська земельна компанія» наявне викопіювання саме з згаданого щойно технічного паспорту з датою виготовлення 11.02.2009 року. Та окрім того, у графічних матеріалах вказаної технічної документації вказані господарські будівлі позначені штрих пунктиром, тобто без чітко виведеного контуру.
Саме тому, з метою «прикриття» відсутності у позивачів набутого права власності на вказані господарські будівлі, які частково зведені на його землі (що визнається всіма учасниками справи) та самовільно там збудовані, при поданні до суду позову, а це 16.08.2017 року, не долучають ні технічного паспорту від 11.02.2009 року, ні технічної документації ПП "Рівненська земельна компанія" 2013 року, ні правовстановлюючих документів. Однак, 20.11.2017 року долучають до матеріалів справи новий технічний паспорт від 29.08.2017 року, де як вказано судом, «перелічуються господарські будівлі.»
Однак, технічний паспорт не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи договір купівлі-продажу або інший правоустановчий документ на об`єкт нерухомого майна. Технічний паспорт не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю, тобто не є документом, що встановлює виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Технічний паспорт — це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта, це є технічний документ, який не створював будь-які права чи обов`язки для позивачів.
Отже, на господарські будівлі, під якими бажають здійснити приватизацію земельної ділянки позивачі, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відсутні правовстановлюючі документи, права власності на такі вони ніколи не набували, а такі будівлі є самовільно зведеними та частково заступають на його ділянку, що позивачами умисно приховано перед судом при слуханні справи №570/3435/17.
Про те, що вказані господарські будівлі є самовільно зведеними без жодних документів йому не було відомо під час слухання справи №570/3435/17, а стало відомо за результатами ознайомлення 17.06.2021 року його представником в КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» з матеріалами інвентарної справи по будинку АДРЕСА_1 .
Вважає, що наведені обставини є нововиявленими, адже йде мова про матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються його заперечення і вони мають істотне значення для правильного вирішення спору. Дані обставини існували на час розгляду справи, проте приховувалися умисно позивачами від суду та інших учасників процесу. Дані обставини не були встановлені судом, хоча повинні були бути встановлені, оскільки позивачі обґрунтовують свої вимоги знаходженням на його ділянці належних їм на праві приватної власності об`єктів нерухомого майна. 
Просить суд задоволити заяву, скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами – відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася із заявою про перегляд рішення, на час розгляду справи – відсутні, а обставини на які покликається заявник - не є нововиявленими.
Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд, без його участі, здійснив формальний підхід до розгляду його заяви про перегляд рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами. Наголошує, що при слуханні справи №570/3435/17 позивачами умисно було приховано перед судом, що господарські будівлі, під якими вони бажали здійснити приватизацію земельної ділянки, є самовільно зведеними, в зв`язку з чим у них відсутні правовстановлюючі документи про право власності на такі будівлі. Про те, що вказані господарські будівлі є самовільно зведеними без жодних документів, під час слухання справи №570/3435/17 йому відомо не було, а стало відомо за результатами ознайомлення 17.06.2021 року його представником у КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" з матеріалами інвентарної справи по будинку АДРЕСА_1 . За таких обставин, переконаний, що у позивачів відсутні правові підстави приватизації та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно розташування вказаних самовільно незаконно зведених господарських будівель, які заступають на його земельну ділянку.
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві  ОСОБА_1  та її представник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року у справі №570/3435/17 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на права власності на земельну ділянку – задоволено.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №9674825 від 02.03.2010, виданий щодо земельної ділянки площею 0,0930 га, кадастровий номер земельної ділянки 5624655700:02:000:0504, виготовлений на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» як такий, що виданий з порушенням вимог Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про Державний земельний кадастр», власники земельної ділянки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 січня 2019 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року – залишено без змін.
17 березня 2021 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 10 січня 2019 року – залишено без змін.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423 ЦПК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини: щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо; обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі; обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було або могло бути відомо та який підтверджує відповідні обставини, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Відповідні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 квітня 2021 року, справа №569/14416/17, провадження №61-2928св19.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV V. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
В обґрунтування заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами ОСОБА_3 зазначає, що позивачка не долучила до позовної заяви правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , у тому числі на господарські будівлі – сарай та гараж, які є самочинно збудованими, що стало йому відомо за результатами ознайомлення 17.06.2021 року його представником у КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" з матеріалами інвентарної справи по зазначеному будинку.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року у справі №570/3435/17 за нововиявленими обставинами, оскільки обставини на які покликається заявник – такими не являються.
ОСОБА_3 стверджує, що обставини, викладені у його заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є істотними для справи та не були і не могли бути йому відомі під час розгляду цивільної справи №570/3435/17.
Під час розгляду справи судом по суті, ОСОБА_3 були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи.
Сторонам було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема, щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів. Сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та подання доказів, що підтверджується матеріалами справи.
Наведені заявником обставини фактично є новими доказами, які він, як сторона у справі, користуючись наданими йому процесуальними правами, міг отримати і надати при розгляді справи по суті. 
Таким правом ні ОСОБА_3 , ні його представник, не скористалися. 
Зазначені обставини могли бути відомі заявнику, а тому не можуть вважатися нововиявленими обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК України.
Крім цього, обставини, які заявник через свого представника з`ясував шляхом ознайомлення з матеріалами інвентарної справи №62 за реєстровим номером №1-22-22, були предметом розгляду в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції. 
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
       Повний текст виготовлено 25 травня 2022 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                  Ковальчук Н.М. 
                Хилевич С.В.