ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" травня 2022 р.           Справа№ 910/11653/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Разіної Т.І. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 (повний текст підписано 27.09.2021)
у справі №910/11653/21 (суддя Марченко О.В.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Литвиненко Світлани Миколаївни
до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
про стягнення 147 753,98 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа - підприємець Литвиненко Світлана Миколаївна (далі - ФОП Литвиненко С.М.) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Підприємство) 138     268,15 грн. основного боргу, що утворився у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів від 09.12.2020 №1441/Д33-20 (далі - Договір); 2     010,75 грн. 3% річних та 7     474,08 грн. втрат від інфляції, а всього 147   753,98 грн.
Позов мотивовано тим, що:
- 09.12.2020 ФОП Литвиненко С.М. (постачальник) та Підприємством (покупець) укладено Договір, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товари (продукцію), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені Договором;
- позивач поставив відповідачу згідно з Договором товар на загальну суму 245 290,35 грн. за видатковими накладними: від 23.12.2020 №ЛІ000000351 на суму 12 994,19 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000354 на суму 27 203,83 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000355 на суму 138     269,15 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000356 на суму 61 845,12 грн.; від 24.12.2020 №ЛІ000000352 на суму 2 912,46 грн.; від 24.12.2020 №ЛІ000000353 на суму 2 065,60 грн. та розпоряджень на отримання товарно-матеріальних цінностей відповідача від 22.12.2020 №3227, від 23.12.2020 №3246, від 17.12.2020 №3169, від 18.12.2020 №3174, від 17.12.2020 №3168, від 23.12.2020 №3232; претензій щодо поставленого товару від покупця не надходило;
- останнім днем розрахунку за поставлений товар згідно з видатковими накладними є: від 23.12.2020 №ЛІ000000351, від 23.12.2020 №ЛІ000000354, від 23.12.2020 №ЛІ000000355, від 23.12.2020 №ЛІ000000356 - 22.02.2021; а від 24.12.2020 №ЛІ000000352 і від 24.12.2020 №ЛІ000000353 - 23.02.2021;
- обов`язки з оплати отриманого товару Підприємство належним чином в установлений Договором строк не виконало, сплативши борг за видатковими накладними від 23.12.2020 №ЛІ000000351, від 23.12.2020 №ЛІ000000354, від 23.12.2020 №ЛІ000000356, від 24.12.2020 №ЛІ000000352 у повному обсязі, але з порушенням визначених Договором строків;
- станом на 16.07.2021 (дата підписання позовної заяви) загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 138 269,15 грн. (за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000355);
- у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору позивачем нараховано 2 010,75 грн. 3% річних та 7 474,08 грн. втрат від інфляції.
У  відповіді на відзив позивачем зазначено, що:
- станом на 13.08.2021 від Підприємства не надходило жодного запиту щодо проведення комплексної бухгалтерської звірки розрахунків; у претензії позивача від 17.03.2021 № 1703/21-К чітко вказана сума основного боргу і жодних заперечень щодо неї від відповідача не надходило;
- 17.03.2021 позивач надіслав відповідачу претензію від 17.03.2021 № 1703/21-К, факт отримання якої Підприємство не заперечує;
- нуль процентів річних не є іншим розміром процентів у розумінні положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
У запереченнях відповідача на відповідь на відзив вказано, що позовна вимога про стягнення 3% річних не може бути задоволена, оскільки сторони відповідно до частини другої статті 625 ЦК України та частини шостої статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначили у Договорі інший розмір процентів - 0, що узгоджується із свободою договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/11653/21 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Фізичної особи - підприємця Литвиненко Світлани Миколаївни 138     269, 15 грн. основного боргу, 7     474, 08 грн. втрат від інфляції та 2     239, 11 грн. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Рішення мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості та інфляційних втрат та відсутністю правових підстав для стягнення 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 13.10.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст.86, ч.5 ст.236, п.2 ч.4 ст.238 ГПК України), судом повно і всебічно не з`ясовано всі обставини справи, без дослідження усіх доказів.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано частково позовні вимоги та зазначено про часткову сплату заборгованості за укладеним договором, однак судом при прийнятті рішення не надано належної оцінки щодо факту наявної заборгованості відповідача;
- позивачем не надано доказів, що свідчать про розмір актуальної заборгованості відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що під час розгляду справи відповідач частково сплатив суму основної заборгованості, а саме 20 000,00 грн. від 26.08.2021 та 10 000,00 грн. від 30.08.2021. Станом на 17.12.2021 відповідач має прострочену суму основного боргу 108  269,15 грн.  У претензії позивача від 17.03.2021 чітко вказана сума боргу і жодних заперечень до претензії або суми від відповідача не надходило. З ініціативи позивача в усній формі було узгоджено суму простроченої заборгованості з бухгалтерією відповідача.
Одночасно просить стягнути з відповідача 2010,75 грн. 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11653/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/11653/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
09.11.2021 матеріали справи №910/11653/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному з 01.11.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
02.12.2021 за підписом представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 758972 від 29.11.2021 про оплату 3   358,66 грн. судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 09.12.2020 ФОП Литвиненко С.М. (постачальник) та Підприємством (покупець) укладено Договір, за умовами якого:
- постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари згідно з ДК 021:2015: 44410000-7 «Вироби для ванної кімнати та кухні (сантехнічні вироби)» (далі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар (пункт 1.1 Договору);
- найменування товару, кількість, ціна та якісні характеристики товару зазначені в специфікації (додаток №1) до Договору (пункт 1.2 Договору);
- загальна ціна Договору становить 619 671 грн. без ПДВ (пункт 3.1 Договору);
- ціна товару, що постачається за Договором, визначається з урахуванням умов поставки, визначених у пункті 5.4 Договору, та зазначається у додатку № 1 (пункт 3.2 Договору);
- розрахунки здійснюються шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у Договорі, на підставі наданого постачальником рахунку на оплату товару, протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних (пункт 4.1 Договору);
- товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами відповідних видаткових накладних (дата поставки товару) (пункт 5.5 Договору);
- сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого Договором, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми (пункт 7.14 Договору).
На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 245 290,35 грн. за видатковими накладними: від 23.12.2020 №ЛІ000000351 на суму 12 994,19 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000354 на суму 27 203,83 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000355 на суму 138     269,15 грн.; від 23.12.2020 №ЛІ000000356 на суму 61 845,12 грн.; від 24.12.2020 №ЛІ000000352 на суму 2 912,46 грн.; від 24.12.2020 №ЛІ000000353 на суму 2 065,60 грн. 
Зазначений товар прийнято уповноваженими представниками Підприємства на підставі розпоряджень на отримання товарно-матеріальних цінностей відповідача від 17.12.2020 №3168, від 23.12.2020 №3246, 22.12.2020 №3227, від 23.12.2020 №3232, від 18.12.2020 №3174 та від 17.12.2020 №3169.
З урахуванням пункту 4.1 Договору, останнім днем розрахунку за поставлений товар згідно з вказаними видатковими накладними є 22.02.2021.
Обов`язки з оплати отриманого товару Підприємство належним чином в установлений Договором строк не виконало. 
Так, відповідачем 31.03.2021 здійснено оплату товару, поставленого за видатковими накладними від 23.12.2020 №ЛІ000000351, від 23.12.2020 №ЛІ000000356, від 24.12.2020 №ЛІ000000352, від 24.12.2020 №ЛІ000000353, що підтверджується платіжними дорученнями: від 31.03.2021 № 40213 на суму 61 845,12 грн.; від 31.03.2021 № 40214 на суму 12 994,19 грн.; від 31.03.2021 № 40216 на суму 2 065,60 грн. та від 31.03.2021 № 40217 на суму 2 912,46 грн., а за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000354 - 22.04.2021, що підтверджується платіжним дорученням від 22.04.2021 № 41762 на суму 27 203,83 грн.
Разом із тим, товар, поставлений за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000355, відповідачем не оплачено, у зв`язку з чим у Підприємства виникла заборгованість перед позивачем на суму 138     269,15 грн. Доказів погашення вказаної суми боргу відповідач суду не подав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.
Оскільки відповідач не оплатив поставлений позивачем товар за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000355 у визначений Договором строк, то позовні вимоги в частині стягнення з Підприємства 138     269,15 грн. основного боргу є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 2 010,75 грн. 3% річних та 7 474,08 грн. втрат від інфляції.
Суму втрат від інфляції позивач нараховує за такі періоди:
- за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000351 на 12 994,19 грн. заборгованості за період з 23.02.2021 по 31.03.2021 - 220,90 грн. втрат від інфляції;
- за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000354 на 27 203,83 грн. заборгованості за період з 23.02.2021 по 22.04.2021 - 655,59 грн. втрат від інфляції;
- за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000355 на 138     269,15 грн. заборгованості - 5 461,63 грн. втрат від інфляції;
- за видатковою накладною від 23.12.2020 №ЛІ000000356 на 61 845,12 грн. заборгованості за період з 23.02.2021 по 31.03.2021 - 1 051,36 грн. втрат від інфляції;
- за видатковою накладною від 24.12.2020 №ЛІ000000352 на 2 912,46 грн. заборгованості за період з 24.02.2021 по 31.03.2021 - 49,50 грн. втрат від інфляції;
- за видатковою накладною від 24.12.2020 №ЛІ000000353 на 2 065,60 грн. заборгованості за період з 24.02.2021 по 31.03.2021 - 35,10 грн. втрат від інфляції, а всього 7 474,08 грн. втрат від інфляції.
Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції і періоди їх нарахування та встановлено, що позивач не врахував положення пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», відповідно до якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Водночас, така помилка не вплинула на правильність розрахунку суми втрат від інфляції.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягненню з відповідача на користь позивача 7 474,08 грн. втрат від інфляції.
За змістом статті 625 ЦК України сторони можуть на власний розсуд визначити інший розмір процентів річних. Займенник "інший" в українській мові має значення означального, тобто вказує на ознаку, але не називає її і розуміється як такий, який відрізняється від названого, даного, встановленого і таке інше. Тобто 3% - розмір, який застосовується у випадку, коли сторони не визначили у договорі відповідного розміру. Водночас, сторони вільні у визначенні відмінного від трьох процентів розміру, щодо якого вони дійшли згоди та зазначили його у договорі. Ключовим є сам факт застосування положень частини другої статті 625 ЦК України та встановлення погодженого розміру, у тому числі якщо він становить 0 (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19).
У пункті 7.14 Договору сторони погодили інший розмір процентів річних (0%), що вказує на фактичну реалізацію принципу свободи договору як одного з основоположних у цивільному законодавстві.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для нарахування 3% річних на суму простроченої заборгованості за Договором.
Позивачем рішення суду в цій частині не оскаржувалось.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Посилання відповідача на часткову сплату заборгованості за укладеним договором та ненадання належної оцінки щодо факту наявної заборгованості відповідача, не подання позивачем доказів, що свідчать про розмір актуальної заборгованості відповідача, колегією суддів оцінюється критично, оскільки на підтвердження викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів, а судом рішення прийнято за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів звертає увагу на зазначення позивачем у відзиві на апеляційну скаргу того, що під час розгляду справи відповідач частково сплатив суму основної заборгованості, а саме 20 000,00 грн. від 26.08.2021 та 10 000,00 грн. від 30.08.2021, станом на 17.12.2021 відповідач має прострочену суму основного боргу 108  269,15 грн. Однак при відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного як зі сторони відповідача, так і зі сторони позивача, підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні.  
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/11653/21.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                      ПОСТАНОВИВ:          
          1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/11653/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/11653/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
4. Матеріали справи №910/11653/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.  

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                Т.І. Разіна