ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/649/22 Справа № 214/8580/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                        Лаченкової О.В.
       суддів                                Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)
на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та відшкодування завданої шкоди, -
ВСТАНОВИЛА:
       В листопаді 2019 року до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та відшкодування завданої шкоди.
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є платником аліментів, які стягуються з нього в рамках виконавчого провадження №40030889, яке відкрито на підставі виконавчого листа від 14.05.2009р. №2-3433, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 03.10.2013р. виконавчий документ надійшов до виконання до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, що підтверджується Інформаційною довідкою про виконавче провадження №40030889 від 30.09.2019р. 25.03.2019р. державним виконавцем Захаренко К.С. винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 02.04.2019р. державним виконавцем Захаренко К.С. було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Про це свідчить відповідь Відповідача від 07.10.2019р. №13.13-34/40244, а також пояснення Захаренко К.С. від 01.10.2019р., які зберігаються у матеріалах виконавчого провадження №40030889. Позивач, отримавши на руки постанову про скасування відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, 10.09.2019р. уклав договір надання туристичних послуг, відповідно до якого мав намір здійснити виїзд за межі України. Попередньо сплативши вартість наданих послуг у розмірі 34775,21 гривень, що підтверджується Ваучером №1787593 від 17.09.2019р. Також, бажаючи здійснити виїзд за межі України, Позивачем було сплачено 2083,38 гривень за проживання у готельному номері протягом періоду з 22.09.2019р. по 23.09.2019р., про що свідчить рахунок № НОМЕР_1 та квитанція про сплату 2083,38 гривень. Окрім того, Позивачем також було сплачено 1680,0 гривень у якості оплат послуг з перевезення, про що свідчать відповідні квитки на автобус № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Взагалі, Позивачем було витрачено суму коштів у розмірі 38538,59 гривень. Будучи повідомленим про скасування постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Позивачу було відмовлено у виїзді за межі України на прикордонному пункті «Бориспіль». Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.10.2019р. №184/Ч-14711, протягом періоду з 25.03.2019р. по 23.09.2019р. в органах державного кордону Державної прикордонної служби України здійснювалось тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Захаренко К.С. Відтак, державним виконавцем було видано Позивачу постанову, яку не було направлено до відому до відповідного органу. Варто зазначити, що з моменту винесення постанови державним виконавцем про скасування обмежень і до з`ясування факту невиконання державним виконавцем своїх обов`язків минуло майже 6 місяців. За цей час державним виконавцем Захаренко К.С. не було з`ясовано, чи були скасовані обмеження прав Боржника, що підтверджує неналежне виконання посадових обов`язків уповноваженою особою. Винними діями з боку працівника Саксаганського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області була нанесена матеріальна шкода у розмірі 38538,59 гривень, а також моральна шкода, розмір якої Позивач оцінює у 10000,0 гривень. Тому позивач просить суд стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Управління Державної казначейської служби України в м.Кривому Розі на його користь 10000,0 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, та 38538,59 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також 768,4 гривень у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
       Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про визнання бездіяльності та відшкодування завданої шкоди - задоволено частково.
       Визнано бездіяльність Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні №40030889.
       Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень 00 копійок за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
       Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 38538 гривень 59 копійок за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
       Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 768 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
       В апеляційній скарзі на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) просить рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення. Судові витрати стягнути з позивача.
       У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року просить рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року по справі №214/8580/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Відзиви на апеляційну скаргу Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року від інших учасників до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
       Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження №40030889 з виконання виконавчого листа №2-3433, виданого 14.05.2009 року Нікопольским міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів у розмірі ј частини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Державним виконавцем Захаренко К.С. 25.03.2019, у відповідності до вимог п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження відносно ОСОБА_1 у праві виїзду особи за межі України, постанову про обмеження у праві полювання, постанову про обмеження у праві користування зброєю та постанову про обмеження у праві керування транспортними засобами.
       02.04.2019 року державним виконавцем Захаренко К.С. винесено постанови в рамках ВП №40030889 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України, скасування обмеження у праві полювання, скасування обмеження у праві користування зброєю та скасування обмеження у праві керування транспортними засобами.
       Під час перетину державного кордону України позивачем по справі ОСОБА_1 21 вересня 2019 року начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном Степанишиним О.О. прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що позивачу відповідно до постанови №12775360168 Саксаганського ВДВС м.Кривий Ріг Головного територіального управляння юстиції у Дніпропетровській області від 25.03.2019 року тимчасово обмежено у праві виїзду з України (а.с. 25-26).
       Позивачем ОСОБА_1 21.09.2019 року в телефоному режимі було проінформовано державного виконавця, що згідно з рішенням Державної Прикордонної Служби йому відмовлено у перетинанні державного кордону України при спробі відлетіти на тижневу відпустку до Єгипту.
       Державним виконавцем Захаренко К.С. 22.09.2019р. постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України відносно ОСОБА_1 скасовано та прийнято нову постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 22.09.2019 року.
       Відповідно до листа начальника Саксаганського ВДВС м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Новікової О.О. №13.13.-34 від 07.10.2019р. року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень по ВП №40030889 постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 02.04.2019 року було скасовано державним виконавцем Захаренко К.С. 22.09.2019 року та винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 22.09.2019 року, яка електронним цифровим підписом підписана 23.09.2019 року. Відповідно до наданого пояснення державного виконавця Захаренко К.С. нею 02.04.2019 р. було введено пароль до ЕЦП та підтверджено накладання ЕЦП на постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 02.04.2019 після чого постанова перезавантажилась, як це відбувається при накладенні державним виконавцем ЕЦП. Згідно відповіді, яка міститься у вкладці запити за АСВП №40030889, наявна інформація від 12.02.2019 року з ДПС - «Документ доставлено» (а.с.17-19).
       Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
       Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
       Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
       Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
       Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
       Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
       Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
       Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості порядку стягнення аліментів.
       Частиною 9 зазначеної статті встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
       Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.
       У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.
       Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.
       Як встановлено в судовому засіданні 02.04.2019 року державним виконавцем Захаренко К.С. в рамках ВП №40030889 винесено постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України, скасування обмеження у праві полювання, скасування обмеження у праві користування зброєю та скасування обмеження у праві керування транспортними засобами відносно позивача ОСОБА_1 
       09.04.2019 року позивачем ОСОБА_1 отримано копію зазначеної постанови.        Позивач, отримавши на руки постанову про скасування відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, 10.09.2019 року уклав договір надання туристичних послуг (а.с.113-114 т.1), відповідно до якого мав намір здійснити виїзд за межі України, попередньо сплативши вартість наданих послуг у розмірі 34775,21 гривень, що підтверджується ваучером №1787593 від 17.09.2019 року. Також, бажаючи здійснити виїзд за межі України, позивачем було сплачено 2083,38 гривень за проживання у готельному номері протягом періоду з 22.09.2019 по 23.09.2019, про що свідчить рахунок № НОМЕР_1 та квитанція про сплату 2083,38 гривень. Окрім того, позивачем також було сплачено 1680,0 гривень у якості оплат послуг з перевезення, про що свідчать відповідні квитки на автобус № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Взагалі, позивачем було витрачено суму коштів у розмірі 38538,59 гривень. (а.с.20-24, 113-114 т.1).
       Під час перетину державного кордону України позивачем по справі ОСОБА_1 21 вересня 2019 року начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-2», Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном Степанишиним О.О. прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що позивачу відповідно до постанови №12775360168 Саксаганського ВДВС м.Кривий Ріг Головного територіального управляння юстиції у Дніпропетровській області від 25.03.2019 року тимчасово обмежено у праві виїзду з України (а.с. 25-26 т.1).
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем Захаренко К.С. неналежно виконувались посадові обов`язки, оскільки нею не було направлено постанови про скасування обмежень відповідному органу до відома. Крім того, з моменту винесення постанови державним виконавцем про скасування обмежень і до з`ясування факту відсутності постанови в системі АСВП минуло майже 6 місяців. За цей час державним виконавцем Захаренко К.С. не було з`ясовано, чи були скасовані обмеження прав Боржника.
       Позивачем ОСОБА_1 21.09.2019 року повідомлено державного виконавця, що згідно із рішенням Державної Прикордонної Служби йому відмовлено у перетинанні державного кордону України при спробі відлетіти на тижневу відпустку до Єгипту.
       Як підтверджено представником відповідача, у відзиві після повідомлення позивачем даних фактів, державним виконавцем було здійснено повторне входження до системи АСВП та виявлено, що система ЕЦП на дану постанову не наклала. Державним виконавцем було повторно зроблено спробу накласти ЕЦП: введено пароль до Електронно-цифрового підпису та підтверджено накладення ЕЦП, після чого постанова знову перезавантажилася, але відмітка про дату та час накладення ЕЦП при цьому не з`явилася.
       22.09.2019 року постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 02.04.2019 року державним виконавцем скасовано та прийнято нову постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України відносно ОСОБА_1 від 22.09.2019 року.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у виконавчому провадженні №40030889, оскільки доказів, що дійсно в Автоматизованій системі виконавчого провадження відбулася помилка або помилка ключа чи сертифікату, суду не надано, також не підтверджено те, що державний виконавець звертався до технічної служби з приводу підтвердження виникнення зазначеної помилки.
       Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
       Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
       При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
       Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
       Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
       Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
       Крім того у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/7218/16-ц зазначено, що ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
       Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
       Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі №32/421.
       Таким чином підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
       Колегія суддів, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) у формі задіяних зусиль по відновленню свого порушеного права на вільне пересування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, оскільки наявні неправомірні дії (бездіяльність) державного виконавця (не внесення в Автоматизовану систему виконавчого провадження постанови державного виконавця від 02.04.2019 року про скасування тимчасового обмеження позивачу ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України), наявна шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що в ході судового розгляду доведено позивачем.
       Відповідно до частин першої - другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив грошові кошти за надані туристичні послуги у розмірі 34775,21 гривень, що підтверджується ваучером №1787593 від 17.09.2019 року та квитанцією від 10.09.2019 року (а.с.21-21).
       Також, бажаючи здійснити виїзд за межі України, позивачем було сплачено 2083,38 гривень за проживання у готельному номері протягом періоду з 22.09.2019 року по 23.09.2019 року, про що свідчить рахунок № НОМЕР_1 та квитанція про сплату 2083,38 гривень (а.с.23).
       Окрім того, позивачем також було сплачено 1680,0 гривень у якості оплат послуг з перевезення, про що свідчать відповідні квитки на автобус № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с.24).
       Взагалі, позивачем було витрачено суму коштів у розмірі 38538,59 гривень, проте внаслідок бездіяльності посадових осіб Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у виконавчому провадженні №40030889 щодо не внесення в Автоматизовану систему виконавчого провадження постанови державного виконавця від 02.04.2019 року про скасування тимчасового обмеження позивачу ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не зміг їх використати, тобто зазнав реальних збитків, які підлягають відшкодуванню Державою.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено матеріальну шкоду, яка була завдано йому внаслідок бездіяльності виконавчої служби, яка полягала у не внесенні в Автоматизовану систему виконавчого провадження постанови державного виконавця від 02.04.2019 року про скасування тимчасового обмеження позивачу ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України в розмірі 38538,59 гривень.
       Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
       Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Статтею 43 Бюджетного кодексу України (БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
       Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
       Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 N 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2).
       Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845
       Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.
       Покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та відшкодування завданої шкоди підлягає частковому задоволенню та моральна шкода у розмірі 3000,00 гривень, матеріальна шкода у розмірі 38538,59 гривень підлягає стягненню з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України.
       Доводи апеляційної скарги Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), що в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг між позивачем та ТзОВ "Джоін ап", не з`ясована можливість повернення коштів позивачу від ТзОВ "Джоін ап" у зв`язку із форс-мажорними обставинами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи туристичним договором №524 від 10.09.2019 року (а.с.113-114 т.1), відповідно до якого позивач мав намір здійснити виїзд за межі України, а також ваучерами та квитанціями, які підтверджують оплату вказаних послуг, а посилання відповідача на форс-мажорні обставини є хибними, оскільки жодних обґрунтувань чи доказів на підтвердження зазначеного апеляційна скарга не містить.
       Доводи апеляційної скарги, що бездіяльність державного виконавця не доведена, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки державним виконавцем не були направлені до відповідного органу до відома постанови в рамках ВП №40030889 про скасування заходів примусового виконання та внаслідок такої бездіяльності 21 вересня 2019 року позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону України, чим порушено його законні права.
       Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі № 2-539/10 (провадження № 61-17454св21).
       Крім того, з моменту винесення постанови державним виконавцем про скасування обмежень і до з`ясування факту відсутності постанови в системі АСВП минуло майже 6 місяців. За цей час державним виконавцем Захаренко К.С. не було з`ясовано, чи були скасовані обмеження прав Боржника, що підтверджує неналежне виконання посадових обов`язків уповноваженою особою.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) -залишити без задоволення.
       Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                О.В.Лаченкова

       Судді                                                                В.С.Городнича 

                                                                       М.Ю.Петешенкова