ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1557/21  Номер провадження 22-ц/814/607/22	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко  Н.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Бутенко С.Б., Обідіна О.І.
       за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради і Полтавської обласної державної адміністрації на рішення Октябрького районного суду м.Полтави від 16 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:17:02 год до 17:02:22 год, дата виготовлення повного тексту рішення - 24.12.2021 року) 
       та апеляційною скаргою Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради на додаткове рішення Октябрького районного суду м.Полтави від 11 січня 2022 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста рішення - 11 січня 2022 року)
у страві за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
треті особи: Департамент освіти і науки Полтавської обласної адміністрації, Первинна профспілкова організація Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким: 
визнати незаконним і скасувати наказ Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради №25-к від 01.02.2021 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; 
поновити її на роботі на посаді заступника директора з правових питань Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради ;
стягнути з Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; 
Вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог стверджувалося, що звільнення відбулося з порушенням вимог закону, а саме у дійсності у роботодавця не відбулося змін в організації виробництва і праці; позивача не було належним чином повідомлено про майбутнє звільнення; їй не було запропоновано іншу роботу та не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 грудня 2021 року позов задоволений.
Визнаний незаконним і скасований наказ Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради №25-к від 01 лютого 2021 року «про звільнення ОСОБА_1 »;
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з правових питань Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради з 02 лютого 2021 року;
Стягнуто з Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 261 366 грн 60 коп;
Рішення суду у частині поновлення на роботі і стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 24 948 грн 63 коп. допущене до негайного виконання.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради про роз`яснення рішення суду.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 січня 2022 року задоволено заяву адвоката Фесенко Ю.О., представника ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат.
Стягнуто з Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради на користь ОСОБА_1 9 000 грн витрат на правову допомогу.

В апеляційних скаргах Комунальна установа «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради і Полтавська обласна державна адміністрація, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просять рішення та додаткове суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, здійснити поворот виконання рішення суду.
       В обґрунтування вимог апеляційних скарг стверджується, що суд першої інстанції, ставлячи під сумнів повноваження виконуючого обов`язки директора Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» щодо видання наказу про затвердження нової структури і штатного розкладу установи, помилково керувався роз`ясненнями Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 30/39 від 29 грудня 1965 року, зміст яких суперечить чинному законодавству і судовій практиці. 
       Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість рішення керівника Установи про затвердження нової структури і штатного розкладу також суперечить сталій судовій практиці, згідно якої суди у таких спорах не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. 
       Суд першої інстанції дав неправильну оцінку показанням свідків, які підтвердили факт відмови позивача від ознайомлення з наказом про майбутнє звільнення, а тому безпідставно вважав встановленим порушення вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України.
       Висновки суду про невиконання відповідачем вимог ч.2 ст.40 і ч.3 ст.49-2 КЗпП України суперечать фактичним обставинам та є наслідком неправильної оцінки доказів, зокрема у частині вимог до оформлення посадової інструкції.
       Судом на власний розсуд без будь-яких обґрунтувань неправильно розтлумачений зміст абзацу восьмого ч.1 ст.43-1 КЗпП України у частині наявності або відсутності у керівника, який підлягає звільненню, підлеглих працівників. 
Стосовно додаткового рішення суду першої інстанції звертається увага, що заява адвоката Фесенко Ю.О., представника позивача, подана суду з пропуском строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України, при цьому суд першої інстанції безпідставно поновив строк для подання доказів витрат на правову допомогу.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представник адвокат Фесенко Ю.О. просять судові рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг. 
        У відзивах стверджується про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо повноважень виконуючого обов`язки керівника установи, оскільки роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 30/39 від 29 грудня 1965 року, якими керувався суд першої інстанції, є чинними. Висновок суду узгоджується із положеннями статуту установи, якими визначені повноваження саме керівника установи, а не виконуючого обов`язки керівника. 
       Звертається увага, що рішення виконуючого обов`язки керівника установи про удосконалення і оптимізацію роботи установи не узгоджується із висновками та рекомендаціями засновника установи, які не містять вимог про скорочення чисельності або штату працівників.
       У відзивах наведений аналіз подій, що мали місце під час зборів працівників установи 30 листопада 2020 року, показань допитаних судом першої інстанції свідків з приводу цих подій, і зроблений висновок про недоведеність факта вручення позивачу особистого попередження про майбутнє звільнення, як і факта її відмови ознайомитися із наказами.
       Стосовно дотримання роботодавцем вимог закону про пропозицію вивільнюваній особі вакантних посад, а також отримання згоди профспілкової організації на звільнення у відзивах по суті повторно наведені обставини і доводи позовної заяви, стверджується про обґрунтованість висновків суду.
       Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення, суд першої інстанції правомірно керувався правовими позиціями ВСУ, висловленими у по санові від 28 жовтня 2014 року.
       Докази понесених витрат на правову допомогу були подані суду з урахуванням вимог ч.8 ст.144 і ч.5 ст.258 ЦПК України. З огляду на доводи апеляційної скарги звертається увага на те, що представник позивача 17 грудня, 20 грудня і 21 грудня 2021 року перебувала у службових відрядженнях. Рішення суду першої інстанції у частині відшкодування витрат на правову допомогу відповідає вимогам ст.137 ЦПК України. 
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що Комунальна установа «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» (далі - «Центр») створена на підставі рішення Полтавської обласної ради від 29 серпня 2012 року.
Згідно п.3.1, п.3.2 статуту Центра, затвердженого наказом Управління майном Полтавської обласної ради №101 від 10 листопада 2017 року, засновником Центра є Полтавська обласна рада, власником - територіальні громади сіл, селищ і міст Полтавської області. 
Центр підпорядкований і підзвітний Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації.
Центр є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки, гербову печатку, ідентифікаційний код.
Відповідно до п.3.9, п.7.4 статуту структура Центра (кількість штатних одиниць, відділів, груп, секторів, тощо) визначається самостійним штатним розкладом, який підписується головним бухгалтером Центра та його директором, і затверджується наказом Департамента освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації.
Пунктами 7.1, 7.2, 7.5 статуту встановлено, що управління роботою Центра здійснює директор, який призначається рішенням Полтавської обласної ради шляхом укладення контракта. У період між пленарними засіданнями Ради звільнення і призначення виконуючого обов`язки директора Центра здійснюється за розпорядженням голови Полтавської обласної ради.
Директор Центра у межах своєї компетенції, зокрема, приймає на роботу та звільняє працівників Центра.
Розпорядженням голови Полтавської обласної ради № 166-к від 23 жовтня 2017 року на ОСОБА_2 , начальника відділу внутрішнього аудита Центра, покладено виконання обов`язків директора Центра до вирішення сесією обласної ради питання про призначення директора. У той же день Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації наказом № 37-к на ОСОБА_2 покладено виконання обов`язків директора Центра.
Наказом Департамента освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації №30 від 30 січня 2018 року у структуру і штатний розпис Центра введено посаду «заступник директора з правових питань та юридичного забезпечення».
Наказом від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 призначена на посаду заступника директора з правових питань та юридичного забезпечення Центра.
07 жовтня 2020 року листом за №02-05/401 Полтавська обласна рада направила Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації для виконання рекомендації постійної комісії з питань освіти, науки та культури Полтавської обласної ради щодо удосконалення та покращення ефективності роботи Центра.
12 жовтня 2020 року Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації направив для виконання зазначені рекомендації в.о. директора Центра Михайлик С.М. 
Листом №4 від 02 листопада 2020 року первинна профспілка Центра повідомила в.о. Центра про необов`язковість надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , так як вона займає посаду заступника директора. 
26 листопада 2020 року в.о. директора Центра ОСОБА_2 листом № 424 направила для затвердження Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації проект нової структури і нового штатного розпису Центра станом на 01 лютого 2021 року.
Наказом Департамента освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації № 352 від 27 листопада 2020 року затверджено структуру і штатний розпис Центра станом на 01 лютого 2021 року. Виконувача обов`язків Центра зобов`язано видати наказ про введення в дію з 01 лютого 2021 року нової структури та нового штатного розпису Центра.
Наказом в.о. директора Центра №41 від 27 листопада 2020 року введено в дію з 01 лютого 2021 року нову структуру і новий штатний розпис Центра. 
Наказом в.о. директора Центра №42 від 27 листопада 2020 року вирішено попередити до 01 грудня 2020 року працівників Центра про заплановане звільнення, у тому числі у зв`язку із виведенням із структури та штатного розпису посади заступника директора з правових питань та юридичного забезпечення, що зумовлено відсутністю підпорядкованих за функціональними обов`язками відділів і фахівців, а також у зв`язку із виконанням основних функціональних завдань, передбачених для цієї посади, юридичним відділом Полтавської обласної державної адміністрації.
30 листопада 2020 року в.о. директора Центра ОСОБА_2 провела збори трудового колектива, на яких повідомила про прийняте рішення щодо змін у структурі і штатному розписі Центра та про майбутні звільнення у зв`язку з такими змінами. Усі працівники, які підлягали звільненню, окрім ОСОБА_1 , під розпис ознайомилися з наказом про майбутнє звільнення.
Згідно акта від 30 листопада 2020 року, який підписали п`ять осіб - працівників Центра, ОСОБА_1 відмовилася розписатися про ознайомлення з наказом № 42 від 27 листопада 2020 року. 
       Наказом в.о. Центра №25-к від 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з правових питань та юридичного забезпечення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
Повноваження виконувача обов`язки директора Центра.
 У постанові Верховоного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 310/2284/17) викладений такий правовий висновок: «на період погодження на посаду директора позивача призначено в.о.  директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» з 15.10.2014 на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього підприємства. Отже, між позивачем та Міністерством інфраструктури України було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчувався з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління».
Отже, у тому разі, якщо певний працівник призначений у встановленому порядку виконувати обов`язки директора (керівника) підприємства (установи, організації) на період до призначення іншої особи на таку посаду уповноваженою особою згідно визначеної процедури, слід вважати, що з цим працівником укладений строковий трудовий договір. 
Чинне законодавство, що регулює трудові відносини, не визначає особливих правил відносно виконувача обов`язків керівника (директора) підприємства (установи, організації), у тому числі стосовно обсягу його функціональних повноважень на час виконання обов`язків (період дії строкового трудового договору). 
       У будь-якому випадку призначення в.о. керівника підприємства, установи, організації незалежно від форми власності на вакантну посаду керівника потребує внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для надання рішення про призначення такого в.о. керівника юридичної сили.
Внесення цих даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є підтвердженням правомочності в.о. керівника здійснювати владно-розпорядчі (публічна служба) або управлінські (господарські товариства) функції, а саме: вчиняти правочини від імені юридичної особи, право підпису фінансових та банківських документів, у тому числі, приймати та звільняти найманих працівників тощо. 
У справі, що розглядається, судом першої інстанції встановлено і не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_2 у встановленому локальними нормативними актами порядку призначена уповноваженою особою виконувати обов`язки директора Центра до вирішення питання про призначення директора Центра відповідно до вимог п.7.1 статуту Центра.
Ні розпорядження голови Полтавської обласної ради № 166-к від 23 жовтня 2017 року, ні статут Центра не містять указівок щодо обмеження повноважень ОСОБА_2 на час виконання обов`язків директора Центра.
Відсутня указівка про такі обмеження також і у записах в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3 а.с.50).
Виходячи з наведеного, слід вважати, що ОСОБА_2 , ухвалюючи рішення про розробку нової структури і нового штатного розпису Центра, діяла у межах повноважень, визначених статутом Центра.
Оцінка судом першої інстанції обґрунтованості та/або доцільності рішення в.о. директора Центра щодо введення нової структури і нового штатного розпису цієї установи суперечить вимогам закону.
За змістом ч.1 ст.40 КУпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.
Відповідно до ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис. 
Отже, при вирішенні спору про поновленні на роботі працівника, звільненого на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд не вправі обговорювати питання про доцільність або обґрунтованість скорочення чисельності або штату працівників.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що рекомендації постійної комісії з питань освіти, науки та культури Полтавської обласної ради щодо удосконалення та покращення ефективності роботи Центра, на виконання яких в.о. директора Центра було запропоновано ввести новий штатний розпис, взагалі не містили указівок про вжиття конкретних заходів щодо оптимізації роботи Центра, що узгоджується із положеннями п.3.9, п.7.4 статуту Центра.
Визнаючи доведеним факт невиконання відповідачем вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних і допустимих доказів ознайомлення позивача про майбутнє звільнення. 
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції порушив вимоги ст.89 ЦПК України, якими регламентовані правила оцінки доказів, зокрема вимогу про безпосередність дослідження доказів.
З матеріалів справи вбачається, що у підтвердження доводів про належне повідомлення позивача щодо майбутнього звільнення відповідач подав суду акт від 30 листопада 2020 року (т.1 а.с.138), згідно якого ОСОБА_1 відмовилася від проставлення підпису про ознайомлення з наказом (№42 від 27 листопада 2020 року), а також відмовилася від отримання повідомлення про наступне звільнення. Цей акт підписаний п`ятьма працівниками Центра: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Зазначені особи, окрім ОСОБА_5 , допитані судом першої інстанції у якості свідків (т.1 а.с.257-259). Апеляційний суд звертає увагу, що допит цих свідків проведений судом 13 липня 2021 року у складі: головуючий суддя Савченко Л.І., секретаря судового засідання Пащенко Д.С. 
Суддя Тімошенко Н.В. прийняла до провадження цю справу 11 жовтня 2021 року (т.2 а.с.50). З цього часу до ухвалення рішення по суті справи суд першої інстанції під головуванням судді Тімошенко Н.В. провів два засідання: 08 грудня 2021 року судом задоволено клопотання про витребування доказів (т.2 а.с.170-174) і 16 грудня 2021 року судом закінчений розгляд справи та ухвалено рішення по суті спору (т.2 а.с.203-204). При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що суд першої інстанції у такому складі (головуючий суддя Тімошенко Н.В.) досліджував докази, а саме допитував свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 або ж відтворював (прослуховував) їхні показання, зафіксовані на компакт диску. 
Апеляційний суд, враховуючи доводи апеляційних скарг, на виконання вимог ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України прослухав технічне фіксування судового засідання від 13 липня 2020 року та встановив, що допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_1 була присутня на зборах трудового колективу 30 листопада 2020 року, тоді як усі працівники розписувалися у листку, вона відмовилася це зробити.
Таким чином, належними, допустимими і достатніми доказами, а саме актом від 30 листопада 2020 року, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується, що ОСОБА_1 за два місяці була попереджена про майбутнє звільнення.
Виконання відповідачем вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України.
Відповідно до частини першої, третьої статті 49-2 України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини першої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані усі інші вакантні посади (робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Такий правовий висновок щодо застосування положень статті 49-2 КЗпП України висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від  18 вересня 2018 року (справа № 800/538/17), а також у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року (справа № 695/2369/18).
Отже, з дня повідомлення працівника про майбутнє звільнення до дня розірвання трудового договору роботодавець має запропонувати працівнику вакантну посаду чи роботу, яку останній в змозі виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вакантна посада не пропонувалася, оскільки на той період єдиною вакантною посадою (у зв`язку з перебуванням основного працівника у відпустці без збереження заробітної плати) була посада начальника відділу моніторингу матеріально-технічного забезпечення та майнових відносин.
Відповідно до п.1.1. посадової інструкції на посаду начальника відділу моніторингу матеріально-технічного забезпечення та майнових відносин призначається особа, яка має вищу освіту у галузі знань «економіка та підприємництво» або «інженерне будівництво», а також стаж роботи на керівних посадах у зазначених галузях не менше трьох років (т.1 а.с.139).
ОСОБА_1 має дві вищі освіти: спеціальність «Початкове навчання і практична психологія», кваліфікація «вчитель початкових класів, практичний психолог у закладах освіти»; і спеціальність «Правознавство», кваліфікація «юрист». Вона має 14 років юридичного стажу і пройшла навчання з питань державних закупівель і проведення тендерів.
Визнаючи доведеним факт порушення відповідачем ч.3 ст.49-2 КЗпП України, суд першої інстанції визнав неналежним доказом посадову інструкцію начальника відділу моніторингу матеріально-технічного забезпечення та майнових відносин у зв`язку з її неналежним оформленням.
З таким висновком погодитися не можна, так як інструкція затверджена не посадовою особою, а наказом Центра, у зв`язку з чим гриф затвердження інструкції слід вважати таким, що відповідає вимогам п.5.17 ДСТУ 4163-2003.
Окрім того, неправильне оформлення посадової інструкції не скасовує її законність як локального нормативного акта, так як чинне законодавство не містить таких підстав.
Відсутність підпису ОСОБА_9 , основного працівника, який перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, на посадовій інструкції може породити наслідки лише у відносинах між самою ОСОБА_9 і Центром. 
Оскільки ОСОБА_1 не відповідає вимогам щодо освіти і кваліфікації, передбаченим п.1.1. посадової інструкції начальника відділу моніторингу матеріально-технічного забезпечення та майнових відносин, інших вакантних посад (роботи) у Центрі не існувало, то у відповідача не виникло обов`язку пропонувати позивачці іншу роботу чи посаду.
Виконання вимог ст.43-1 КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до ЗУ "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.
Висновок суду першої інстанції про те, що зазначена норма закону стосується лише тих заступників керівників, які мають у підпорядкуванні підлеглих працівників, не ґрунтується на законі, так як жодним нормативним не визначений окремо правовий статус «заступника керівника, який не має у підпорядкуванні працівників», відповідно трудове законодавство не містить спеціальних правил чи вимог до такої категорії посадових осіб - заступник керівника підприємства, установи, організації, який не має у підпорядкуванні працівників. 
Відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
Оскільки у межах розгляду цієї справи апеляційним судом не встановлено обставин, передбачених ч.2 ст.445 ЦПК України, то відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги про поворот виконання рішення суду першої інстанції.
Так як рішення суду першої інстанції у тому числі про поновлення позивача на роботі підлягає скасуванню, то відпадає і правова для підстава для продовження з нею трудових відносин, у зв`язку з чим відсутні підстави для ухвалення окремого рішення про поворот виконання цій частині вимог (поновлення на роботі). 
З урахуванням того, що постановою апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову по суті, підлягає скасуванню додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Комунальної установи «Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів» Полтавської обласної ради і Полтавської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Октябрького районного суду м.Полтави від 16 грудня 2021 року і додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2022 року.

Головуючий суддя                                                  О.А. Лобов

Судді:                                                                              С.Б. Бутенко

                                                                                           О.І. Обідіна