ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/6550/21 пров. № А/857/22072/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (11 прикодонний загін) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 380/6550/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (11 прикодонний загін) про визнання бездіяльності протиправною,-
суддя в 1-й інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – 18.10.2021,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 18.10.2021,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невчинення дій із своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 07 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку 14 березня 2021 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 січня 2018 року № 29-ОС (по особовому складу) з ним припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас, а наказом начальника 11 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2018 року № 6-ОС (по особовому складу) виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення Краматорського прикордонного загону з 06 лютого 2018 року.
Відповідно до пунктів 292-293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, (далі – Положення) після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. Крім того, відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Однак всупереч зазначеним вище нормам чинного законодавства відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні 06 лютого 2018 року. Так, 20 квітня 2018 року позивачу виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 20925,20 грн.; 12 лютого 2021 року виплачено грошові кошти у розмірі 27037,91 грн. (доплата матеріальної допомоги на оздоровлення – 1616,37 грн.; доплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби – 8890,04 грн.; доплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки – 16943,24 грн.); 17 лютого 2021 року проведено доплату підйомної допомоги у розмірі 7863,94 грн.; 15 березня 2021 року проведено доплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 5926,68 грн. та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 32596,73 грн..
Отже, на думку позивача, відповідач на час його виключення зі списків особового складу та усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 не провів з ним повного розрахунку, а відтак він набув право на пред`явлення вимоги до відповідача про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, за період із 07 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку 14 березня 2021 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку із ОСОБА_1 на день його звільнення з військової служби 06 лютого 2018 року. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2018 року по 14 березня 2021 (включно) в сумі 94782,36 грн.. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, підйомної допомоги, а також матеріальної допомоги на оздоровлення виплачені відповідачем позивачу 20 квітня 2018 року, 12 лютого 2021 року, 17 лютого 2021 року та 15 березня 2021 року відповідно. Отже, станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі.
Суд вважав, що відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив з позивачем повного розрахунку при звільненні, чим допустив протиправну бездіяльність, оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 15.03.2021, тому, за період із 07.02.2018 по день фактичного розрахунку 14.03.2021 (1132 дні) відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2018 по 14.03.2021 у сумі 94782 грн. 36 коп., з урахуванням висновків Верховного Суду щодо критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, та виходячи з принципу пропорційності. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, апелянтом - Військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикодонний загін) подано апеляційну скаргу, у який зазначається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. На думку скаржника, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення надано перевагу поясненням позивача, а не вимогам чинного законодавства та наявним фактам, відповідно безпідставно задоволено позовні вимоги. Відтак, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Витягу із наказу начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 січня 2018 року № 29-ОС «По особовому складу» (а.с.10) припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби старшину ОСОБА_1 за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Відповідно до Витягу із наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2018 року № 6-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення з 06 лютого 2018 року.
20 квітня 2018 року Краматорський прикордонний загін виплатив позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 20925,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 797 від 20 квітня 2018 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 380/4042/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену (збільшену) суму допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням проведених виплат.
Визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, а також не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , як розрахункової величини при нарахуванні та виплаті у січні 2018 року підйомної допомоги, у лютому 2018 року допомоги на оздоровлення, а також при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у лютому 2018 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2018 року та підйомну допомогу у січні 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 06.02.2018 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013-2018 роки. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої передбачену від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських». В задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року в справі № 380/4042/20 в частині визнання протиправними дій та бездіяльності Мостиського прикордонного загону щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та зобов`язання Мостиського прикордонного загону перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену (збільшену) суму допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» і проведених виплат скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовлено.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 380/4042/20 відповідач здійснив виплату позивачу наступних сум:
- 12 лютого 2021 року виплатив грошові кошти у розмірі 27037,91 грн. (доплата матеріальної допомоги на оздоровлення – 1616,37 грн.; доплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби – 8890,04 грн.; доплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки – 16943,24 грн.), наведене підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а.с.18) та листом Краматорського прикордонного загону від 25 березня 2021 року № 1592 (а.с.21);
- 17 лютого 2021 року виплатив грошові кошти у розмірі 7863,94 грн. (доплата підйомної допомоги у розмірі 7863,94 грн.), наведене підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а.с.19) та листом Краматорського прикордонного загону від 25 березня 2021 року № 1592 (а.с.21);  
- 15 березня 2021 року виплатив грошові кошти у розмірі 37945,56 грн. (доплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 5926,68 грн.; доплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 32596,73 грн.), наведене підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а.с.20) та листом Краматорського прикордонного загону від 25 березня 2021 року № 1592 (а.с.21).  
Позивач вважаючи, що оскільки виплату зазначених вище сум відповідач у день його виключення зі списків особового складу Краматорського прикордонного загону та всіх видів забезпечення не провів, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, він має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку при звільненні з 07 лютого 2018 року до дня фактичного розрахунку – 15 березня 2021 року, у зв`язку з чим у квітні 2021 звернуся до суду з цим позовом.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Як передбачено пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.
Синтаксичний розбір текстуального змісту ст. 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Судом першої інстанції у цій справі встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено повного розрахунку при звільненні, що підтверджується вищезазначеними судовими рішеннями.
Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що у липні 2021 року ОСОБА_1 також звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив: визнати протиправними дії Краматорського прикордонного загону щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 включно з урахуванням серпня 2014 року, як базового місяця; зобов`язати Краматорський прикордонний загін перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, виплату здійснити із урахування виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі 380/12078/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у повному обсязі за період з грудня 2015 року по 06.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, із урахування виплачених сум.
Згадане судове рішення набрало законної сили 22 березня 2022 року, відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 380/12078/21.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент подання цього позову та ухвалення судового рішення, що переглядається, існував спір між ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у повному обсязі за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, а відтак не було можливим встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Враховуючи правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи.
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення на користь позивача з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, який обчислюється за весь період протиправної затримки виплати належних йому коштів до проведення повного розрахунку з ним.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (11 прикодонний загін) задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2021 року у справі № 380/6550/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (11 прикодонний загін) про визнання бездіяльності протиправною - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 16 травня 2022 року