Номер провадження: 22-ц/813/5697/22 
Справа № 522/23776/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23776/20
Номер провадження: 22-ц/813/5697/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:
- позивач - ОСОБА_1 , 
- відповідач - ОСОБА_2 , 
- треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 , 3) ОСОБА_5 , 4) ОСОБА_6 , 5) Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський»,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення, за апеляційною скаргою адвоката Прокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Свяченої Ю.Б. об 11 годині 59 хвилині 26 листопада 2021 року, повний текст рішення складений 01 грудня 2021 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні двокімнатною квартирою, загальною площею - 42,55 кв. м., яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом її вселення у квартиру.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона за договором найму з трьома іншими особами зареєстрована і проживає у двокімнатній квартирі, загальною площею - 42,55 кв. м., яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_4 .. Вона оплачує житлово-комунальні послуги. Оскільки площа квартири є малою, іноді деякі її мешканці тимчасово проживають у своїх знайомих. Останнім часом між нею і її братом - ОСОБА_2 виникають неприязні стосунки, внаслідок чого брат не впускає її у квартиру. Встановив двері, замінив замки.
Вона зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування квартирою, але відповідач ухиляється від цього. 
Вона неодноразово зверталася до дільничного у зв`язку із перешкодою в користуванні квартирою. Їй було роз`яснено щоб вона зверталася до суду (а. с. 1 - 3). 

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Будучи освідомленим про розгляд справи (а. с. 23) ОСОБА_2 правом надання відзиву на позов не скористався. Відзив на позов від нього до суду першої інстанції не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 листопада 2021 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 ..
Зобов`язано ОСОБА_2  не чинити  ОСОБА_1 перешкод у користуванні двокімнатної квартири, загальною площею - 42,55 кв. м., за адресою -  АДРЕСА_1 , шляхом вселення  ОСОБА_1 в дану квартиру.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зареєстровані і проживають в неприватизованій квартирі АДРЕСА_2 . Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_4 , що вбачається з довідки про склад сім`ї та прописку № 1526 від 11.09.2017 року. Позивачка здійснює оплату комунальних платежів і несе інші витрати пов`язані з утриманням квартири.
ОСОБА_2 не пускає ОСОБА_1 , яка є донькою основного наймача квартири, в зазначену квартиру через особисті непорозуміння, в результаті чого позивачка позбавлена можливості користуватися зазначеним житловим приміщенням.
Відтак, відповідач без наявних для того підстав, позбавив можливості позивачку користуватися житловим приміщенням, право на користування яким є її законним правом (а. с. 76 - 78).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Прокопишина Катерина Василівна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 рокускасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) рішення ухвалено за відсутності відповідача, без його належного повідомлення чи було позбавлено можливості надати заперечення, додавши відповідні докази, звернутися із зустрічним позовом; 2) суд не залучив до участі у справі неповнолітнього сина відповідача - ОСОБА_8 , який мешкає у квартирі разом з відповідачем; 3) фактично у квартирі мешкає відповідач, його дружина та син. Інші вказані у виписці з будинкової книги особи у квартирі не проживають тривалий час, витрати по утриманню квартири не несуть; 4) судом не з`ясовано період, за який позивачкою сплачено кошти за житлово-комунальні послуги, протягом якого часу вона проживала у квартирі, чому не проживає у квартирі, де проживає, чи не втратила право користування квартирою. У нього наявні докази тривалого не проживання позивачки у квартирі. З позову не вбачається, що позивачка просить визнати причини її відсутності у квартирі поважними; 5) з наданих позивачкою доказів неможливо встановити підстави її звернення до поліції, який спір існує між ними (а. с. 82 - 87).

2.6 Позиція позивачів в апеляційному суді

Представник позивачки - ОСОБА_9 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Представник позивачки вказує на те, що предметом спору по даній справі є не право на проживання, а дії з перешкоджання проживання у квартирі. Внаслідок не залучення до участі у справі неповнолітнього сина відповідача права останнього жодним чином не порушені, оскільки відповідач є законним представником свого неповнолітнього сина. Судові засідання постійно переносилися у зв`язку з неявкою відповідача та його представника. Додана до апеляційної скарги заява ОСОБА_10 про відсутність позивачки у спірній квартирі не може прийматися до уваги, оскільки вона не розглядалася і не досліджувалася у суді першої інстанції, хоча написана до ухвалення рішення. 

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Прокопишиної К.В., діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року(а. с. 138 - 138 зворотна сторона). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  30.12.2021 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 139). 
У квітні 2022 р. від представника позивачки - ОСОБА_9 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Представник позивачки - ОСОБА_9 надав апеляційному суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. 
Інші учасники справи причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Прокопишиної К.В., діючої від імені ОСОБА_2 ,не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зареєстровані і проживають в неприватизованій квартирі АДРЕСА_2 . 
Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_4 , що вбачається з довідки про склад сім`ї та прописку № 1526 від 11.09.2017 рок (а. с. 6)
ОСОБА_1 зверталася до поліції із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, на що їй була надана відповідь про існування м цивільно-правових відносин та необхідність звернення до суду (а. с. 10). 
Між сторонами виникли житлові правовідносини щодо користування жилим приміщенням в будинках державного житлового фонду.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на відсутність належного сповіщення відповідача про судове засідання, призначене на 26.11.2021 року.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

За правилами, передбаченими ст. ст. 61, 63, 64, 106 ЖК України, користування жилими приміщеннями у будинках державного житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. 
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть разом з ним спільне господарство.
Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. 
Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Як вбачається з матеріалів справи позивачка - ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірній квартирі, оскільки іншого по матеріалам справи не встановлено. Вселились вона у квартиру як донька основного наймача - ОСОБА_4 ..
Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що суд не залучив до участі у справі неповнолітнього сина відповідача - ОСОБА_8 , не з`ясував обставин щодо проживання позивачки у квартирі, втрати нею права користування спірною квартирою, не проживання у квартирі інших осіб, неможливості встановити характер спору між сторонами колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з предмету дослідження по даній справі - усунення порушення наявного права, а не визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вищевказані доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про його не належне сповіщення про судове засідання, призначене на 26.11.2021 року. 
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка - повідомлення завчасно.
Матеріали справи, які надійшли на адресу Одеського апеляційного суду, не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_2 , оскільки згідно наявно у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 71) судова повістка була вручена ОСОБА_2 - 26.11.2021 року, тобто в день судового засідання.
Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України). 

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Прокопишиної К.В., діючої від імені ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи щодо належного сповіщення відповідача, порушення останнім вищезазначених норм процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування. 

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Прокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , -задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкод у користуванні двокімнатною квартирою, загальною площею - 42,55 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 в дану квартиру.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 червня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк                                                         
С. О. Погорєлова