Справа № 168/369/21 	Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/603/22  Категорія: 44, 53 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 червня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,  

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2022 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.07.2016 з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Сітроен Джампер» державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджено автомобіль «Сузукі Гранд Вітара» державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням, який належить ОСОБА_2 ..
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у  Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», яке було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду та у 2018 році виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 94000 грн..
Згідно висновку судового експерта Семенюка В.М. від 15.09.2016 №299 експертного автотоварознавчого дослідження матеріальних збитків автомобіля «Сузукі Гранд Вітара» д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток у результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП складає 146671,70 грн..
Таким чином, різниця у вартості відновлювального ремонту і страхових виплатах становить 52671,70 грн.; за проведення експертизи ним сплачено 2000 грн., а вартість правничої допомоги, за якою він змушений був звернутися складає 10000 грн..
Вважає зазначені витрати майновою шкодою.
Крім майнової шкоди, діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що дорожньо-транспортною пригодою йому завдано тяжкі душевні страждання, пов`язані зі страхом за своє життя, необхідністю збирання документів, звернення за юридичною допомогою і до страхової компанії та призвело до погіршення відносин в сім`ї. 
З урахуванням наведеного просив стягнути з відповідача на його користь 64671,40 грн. майнової шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та 1362 грн. судового збору.
Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду вартості відновлювального ремонту в розмірі 52671,70 грн. та 2000 грн. вартості товарознавчої експертизи, а всього 54671,70 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1   витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір у розмірі 1362 грн.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині задоволення позову та ухвалити у цій частині нове судове рішення – про відмову в позові. 
Позивач і третя особа відзив на апеляційну скаргу не подали.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У даному випадку – це 22 червня 2022 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961-IV) виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону №1961-IV).
Судом встановлено, що 09.07.2016 з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Сітроен Джампер» державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль «Сузукі Гранд Вітара» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_1 ..
Постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.15-23).
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», яке 10.08.2018 виплатило власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 94000 грн. (а.с.24, 145-148).
Згідно з висновком судового експерта Семенюка В.М. від 15.09.2016 №299 експертного автотоварознавчого дослідження матеріальних збитків автомобіля «Сузукі Гранд Вітара» д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток у результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП складає 146671,70 грн. (а.с.9-13).
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 52671,70 грн. (146671,70 – 94000).
Посилання відповідача на те, що висновок судового експерта Семенюка В.М. від 15.09.2016 №299 експертного автотоварознавчого дослідження матеріальних збитків автомобіля «Сузукі Гранд Вітара» д.н.з. НОМЕР_2 є неналежним доказом – відхиляються апеляційним судом, оскільки страховик, у якого він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, визначаючи розмір та спосіб виплати страхового відшкодування взяв до уваги саме цей висновок експертного дослідження (а.с.145, 147), керуючись статтею 36.2 Закону №1961-IV, згідно з якою страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.  
Таке рішення страховика відповідач не оскаржував.
Крім того, відповідач не подав жодних належних, допустимих і достовірних доказів, які б спростовували наданий позивачем доказ, як і не клопотав про призначення судом експертизи для визначення іншого розміру шкоди.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач, який не являється власником пошкодженого автомобіля не має права на звернення із цим позовом – відхиляються апеляційним судом з таких підстав.
Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.
За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).
Задовольняючи вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про їх доведеність наданими доказами.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з порушенням норм процесуального права.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Верховний Суд у постанові у справі №922/3812/19 підтвердив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Позивачем надано лише укладений із адвокатом Гаврилюком В.В. договір про надання правової допомоги від 03.08.2021, ордер на представництво адвокатом інтересів позивача у суді першої інстанції та копію свідоцтва про право ОСОБА_4 на заняття адвокатською діяльністю (а.с.114-117).
Жодних інших доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та про розмір таких витрат – позивачем не надано.
Крім того, у договорі про надання правової допомоги від 03.08.2021 також не зазначено будь-якого розміру таких витрат, а лише зазначено, що клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі – по домовленості сторін /п.5/ (а.с.115-116).
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу як у заявленому розмірі, так і з урахуванням частини задоволених судом першої інстанції вимог, оскільки такі витрати не доведені належними, допустимими та достовірними доказами.
Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. 
Статтею 13 ЦК України визначено, що сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб – учасників цих правовідносин. Тобто, нормами права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.
Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).
Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить про свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.
Позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки цей строк має рахуватися з 10.08.2018 – дати отримання страхового відшкодування від страховика.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч.1 ст.262 ЦК).
Про порушення свого права (пошкодження автомобіля) позивач довідався 09.07.2016 (дата ДТП), про розмір шкоди, який перевищує встановлений страховиком ліміт відповідальності позивач довідався 15.09.2016 (висновок експертного дослідження), про особу, яка порушила право, позивач довідався 22.09.2017 (дата постанови апеляційного суду щодо винуватості відповідача).
Ураховуючи наведене, строк позовної давності для звернення з позовом до винуватця ДТП сплив 22.09.2020, а позивач звернувся із цим позовом засобами поштового зв`язку 03.06.2021, тобто зі спливом позовної давності і про поновлення строків з обґрунтуванням підстав для такого поновлення не клопотав.
Про застосування спливу позовної давності відповідач заявив у відзиві на позовну заяву та в окремо поданій заяві, надісланих суду засобами поштового зв`язку 05.08.2021 (а.с.129-137, 149-151).
Ураховуючи наведене, аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України), встановлених законом строків позовної давності, з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням вимог ч.4 ст.267 ЦК України у позові необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині з ухваленням нового судового рішення – про відмову в позові.
Рішення суду в частині відмови у позові сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню апелянту позивачем лише у розмірі 1362 грн..
Із наявної у матеріалах справи квитанції 140832566 від 04.05.2022 вбачається, що ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2043 грн. (т.2 а.с.27), хоча оскаржував судове рішення лише щодо однієї позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди і апеляційна скарга підлягала оплаті судовим збором у розмірі 1362 грн. (150% від 908 грн. – ціни позову про відшкодування майнової шкоди).
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                             П О С Т А Н О В И В :  
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2022 року в оскаржуваній частині щодо часткового задоволення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
В позові ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя  

Судді