КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 755/12492/19                                 Головуючий у суді першої інстанції - Гаврилова О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4618/2022                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А.(суддя-доповідач),   Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», подану представником Власенко Ольгою Василівною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію та спожиту електричну енергію, 
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2019 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просило стягнути з останньої на користь товариства 3 995,07 грн вартості за необліковану електричну енергію, 14 670,42 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 4 586,73 грн три відсотки річних та інфляційну складову боргу, а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» та здійснює постачання електричної енергії місцевими (локальними) електромережами. Вказано, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мешкає у вказаній квартирі. 
Позивач зазначає, що за результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. Оскільки свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, станом на 01 липня 2019 року утворилась заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію, яка становить 14 670,42 грн. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача, крім суми боргу, інфляційні нарахування та 3% річних, а всього 19 257,15 грн. 
Крім того, позивачем зазначено, що 25 вересня 2017 року за адресою боржника представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення п. 36 ПКЕЕН - самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі без дозволу електропередавальної організації після відключення 29 квітня 2017 року. На підставі виявлених порушень було складено акт про порушення №03722. Комісією було проведено розрахунок вартості не облікованої електроенергії відповідно п. 3.4 Методики за формулою 3.1. Нарахована сума становить відповідно 3 995,07 грн. Станом на 01 липня 2019 року заборгованість не сплачено.
Враховуючи вищевикладене, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимоги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази та обґрунтування позивача та не встановлено дійсні обставини справи.
Апелянт наголошує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , на підтвердження чого апелянтом надається відповідний витяг.
Апелянт наголошує, що відповідно до статті 319 ЦК України, власність зобов`язує. Так, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.
Доводами апеляційної скарги є те, що твердження суду першої інстанції, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , та по м. Києву не значиться, а отже, не доведеним є те, що остання користується комунальними послугами є хибним, оскільки власник квартири відповідає за своє майно.
Апелянт також звертає увагу апеляційного суду, що станом на 15 грудня 2021 року борг за спожиту електричну енергію частково був сплачений та становить 4 910,42 грн. Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що відповідач тим самим погодилась із заборгованістю за спожиту електричну енергію. 
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» мотивував своє рішення тим, що як вбачається з відомостей Електронного реєстру територіальної громади м. Києва від 14 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м. Києві зареєстрованою не значиться. Також зазначено, що згідно одержаної судом інформації від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом було зазначено, що позивачем не було подано до суду жодного доказу в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження належності особового рахунку НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , за яким обраховується заборгованість та виявлені порушення ПКЕЕН, саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також в матеріалах справи відсутні докази того, що вказана квартира належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві власності.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію та спожиту електричну енергію, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, а саме споживання ОСОБА_1 послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», затвердженого 22 грудня 2017 року, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків пов`язаних із провадження діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом (а.с.10-19).
Як убачається з виписки по особовій картці споживача (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), станом на липень 2019 року за вказаним особовим рахунком сальдо за спожиту електричну енергію становить 14 670,42 грн (а.с.22-26).
Згідно наряду - допуску №538 (для виконання робіт з відключення в електроустановках), РЕМ «Східний» ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», споживача за адресою: АДРЕСА_1 , 25 червня 2019 року відключено від клемника лічильника фазний провід у зв`язку із заборгованістю (а.с.28).
25 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , представниками ПАТ «Київенерго» складено акт про порушення №03722, яким встановлено порушення статей 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 36 ПКЕЕН - самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі без дозволу електромережної організації після відключення 20 квітня 2017 року. При контрольному огляді виявити неможливо. Акт підписано представниками постачальника та свідком (а.с.30-31), акт містить відмітку про відсутність споживача (а.с.30 зворот).
Того ж дня, за адресою: АДРЕСА_1 , безоблік демонтовано, провід запаковано до сейфпакету, що підтверджується актом про усунення порушення ПКЕЕ (ПКЕЕН) РЕМ «Східний» №03722 від 25 вересня 2017 року (а.с.32).
27 вересня 2017 року позивачем направлено на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , лист щодо засідання комісії з розгляду акту порушення ПКЕЕН №03722 від 25 вересня 2017 року (а.с.35-36).
Відповідно до протоколу №1780 від 30 жовтня 2017 року засідання комісії по розгляду акта про порушення №03722 від 25 вересня 2017 року, комісією №1 з розгляду актів про порушення споживачами ПКЕЕН прийнято рішення: нарахування провести згідно з пунктом №3.4 та за формулою №3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ (ПКЕЕН). Потужність 5,544 кВТ, тривалість роботи струмоприймачів протягом доби 24 години, період нарахування з 20 квітня 2017 року по 25 вересня 2017 року, всього підлягає до сплати: за недовраховану електроенергію 3 995,07 грн (а.с.39), що також підтверджується розрахунком обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН за актом від 25 вересня 2017 року №03722 (а.с.40).
30 жовтня 2017 року позивачем на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , було направлено вимогу щодо сплати вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 3 995,07 грн (а.с.41-42).
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Зазначені правовідносини регламентуються також Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі по тексту - «Правила», «ПКЕЕН»), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (ч.1 ст.77). Правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку (ч.2 ст.77).
Відповідно до п.1 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, вказано, що дані  Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.
Побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником (відповідно до п.17 ч.2 Правил користування електричною енергією для населення).
Відповідно до п.2 Правил під самовільним підключенням розуміють споживання електричної енергії без укладення з електропостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил.
Побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку (п.48 Правил).
Згідно із п.53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження.
У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.
Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.
Так, позивач стверджує, що відповідає по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є споживачем та отримує послуги з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва від 14 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м. Києві зареєстрованою не значиться (а.с.46).
 Крім того, згідно одержаної судом першої інстанції інформації від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).
Позивачем не було надано документів, які б свідчили, що відповідач по справі є власником даної квартири та які б підтвердили, що ОСОБА_1 є споживачем послуг за вказаною адресою.
Разом із апеляційною скаргою апелянтом було надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 листопада 2021 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.80).
Однак, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 листопада 2021 року, не може бути врахована апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.
Крім того, доводи апеляційної скарги щодо того, що борг відповідача було частково нею погашено й на даний момент розмір боргу за електроенергію становить 4 910,42 грн, апеляційний суд сприймає критично, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснила сплату частини боргу за електроенергію, спожиту за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, надана разом із апеляційною скаргою виписка по особовій картці споживача (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), де вказано, що за вказаним особовим рахунком сальдо за спожиту електричну енергію становить 4 910,42 грн, не є належним доказом, оскільки вказаний документ складено самим позивачем й не підтверджує зазначених обставин.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», подану представником Власенко Ольгою Василівною, залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
              М.А.Яворський                     Т.Ц.Кашперська                    В.О.Фінагеєв