ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/2355/20 пров. № А/857/7267/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,    
з участю секретаря                                        Михальської М.Р., 
позивача                                                          ОСОБА_1 ,            

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 28 березня 2022 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

суддя в 1-й інстанції – Братичак У.В.,          
час ухвалення рішення – 28.03.2022 року, 13:41 год,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 06.04.2022 року,

                                                         в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління МВС України у Львівській області (далі – відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримки у виконанні постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року про поновлення на роботі за період з 15.06.2016 року по 17.01.2020 року; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у розмірі 142 656,28 грн. за відрахуванням зборів і обов`язкових платежів та сум виплачених при звільненні.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 28 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки у виконанні постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року у справі № 813/77/16 (Постанови Верховного Суду від 06.02.2019 року) про поновлення на роботі за період з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року в розмірі  27 251 грн. 68 коп. без урахуванням податків та зборів. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невстановлення всіх обставин справи, просять оскаржуване рішення скасувати.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022 року апеляційну скаргу  Головного  управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на  рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі № 380/2355/20 повернуто скаржнику.
Позивач апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 15.06.2016 року перебував у вимушеному прогулі у зв`язку із затримкою виконання судового рішення суду про поновлення на роботі. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання, то саме з 15.06.2016 року слід обраховувати строк затримки виконання судового рішення. Таке невиконання відбувається саме з вини роботодавця, а відтак за правилами ст. 236 КЗпП України у відповідача існує обов`язок оплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.  
Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року скасувати та прийняти постанову про повне задоволення позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів відхиляє вищевказане клопотання, оскільки справу можливо розглянути на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін, клопотання представника відповідача є необґрунтованим і його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
З матеріалів справи слідує, що Львівський окружний адміністративний суд 15.06.2016 року постановив у справі № 813/77/16 адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 06.11.2015 року № 826о/с про звільнення позивача, слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС, з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України, з 06.11.2015 року. Поновлено позивача в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 07.11.2015 року. Стягнуто з Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8340 грн 24 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення в органах внутрішніх справ позивача та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1152 грн 27 коп. звернуто до негайного виконання.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року апеляційну скаргу відповідача задоволено,  постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року по справі № 813/77/16 скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позову відмовлено.
06.02.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу позивача задовольнив. Скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року і залишив в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року.
У зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі у добровільному порядку, державним виконавцем вживалися заходи щодо примусового виконання рішення. 20.01.2020 року державним виконавцем за виконавчим документом відкрито виконавче провадження № 60943307.
17.01.2020 року наказом відповідача за № 1254 о/с позивача було поновлено на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки у виконанні постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року у справі № 813/77/16 (Постанови Верховного Суду від 06.02.2019 року) про поновлення позивача на роботі за період з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року; cтягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі а період з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року в розмірі 27 251 грн. 68 коп. без урахуванням податків та зборів. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.05.2021 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
При цьому, в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що судом першої інстанції під час перевірки позовної заяви на відповідність її вимогам КАС України не було дотримано п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України. Ухвала суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду в матеріалах справи відсутня, відповідно, поважність причин пропуску строку звернення з позовом судом не проаналізовано і не досліджено. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду. Поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду у справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду затримки виконання судового рішення, а тому апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.
Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.
Львівським окружним адміністративним судом 15.06.2016 року у справі № 813/77/16 постановлено поновити позивача в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 07.11.2015 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8340 грн. 24 коп. Постанову в частині поновлення в органах внутрішніх справ та стягнення на користь позивача середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року по справі № 813/77/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
06.02.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року і залишив в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року. 
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Відтак, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
У постанові від 24.01.2019 року в справі № 760/9521/15 Верховний Суд звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Згідно ч. 1, 7 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Ст. 236 КЗпП України врегульовано, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Ця норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.
Заробітна плата за час вимушеного прогулу, який мав місце до постановлення рішення про поновлення на роботі, стягується з роботодавця з розрахунку середнього заробітку працівника, який визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції по справі № 813/77/16 від 15.06.2016 року, залишено Верховним Судом у силі постановою від 06.02.2019 року.
Зазначені вище рішення судів про поновлення позивача виконано лише 17.01.2020 року, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року.
Заперечення позивача що початком невиконання рішення суду є дата 15.06.2016 року є помилковим, оскільки апеляційним судом було скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року та таке відновило свою силу лише після винесення відповідної постанови Верховним судом, а саме 06.02.2019 року. Таким чином, позивач фактично поновлений на роботі постановою Верховного Суду у 2019 році, яка виконана відповідачем у 2020 році.
Відтак колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в спірних правовідносинах підтверджено обставину затримки виконання судового рішення і позивач має право, відповідно до ст. 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки його виконання саме за період з 06.02.2019 року по 16.01.2020 року, тобто з моменту постановлення рішення судом касаційної інстанції, що в свою чергу спростовує доводи позивача викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 28 березня 2022 року у справі № 380/2355/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.