Постанова                                          
Іменем України
 
12 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 521/5644/17
провадження № 61-10797св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , яка діє в тому числі як законний представник ОСОБА_4 ,
треті особи: державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори Михальова Лідія Іванівна, Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року у складі судді Лічмана Л. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У квітні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори Михальова Л. І., Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради (далі - Орган опіки та піклування Малиновської РДА), про зміну черговості права на спадкування.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх рідна сестра ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на дату смерті спадкове майно. Вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак дізналися, що спадкова справа вже заведена за заявою онуки спадкодавиці -  ОСОБА_4 , батько якої помер до відкриття спадщини. 
 
Зазначали, що останні роки життя ОСОБА_6 тяжко хворіла, особливо стан її здоров`я погіршився після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_7 , а згодом, ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_8 . На початку 2016 року  ОСОБА_6 зателефонувала брату ОСОБА_5 та запропонувала переїхати проживати до неї та доглядати її, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги.
 
На початку лютого 2016 року ОСОБА_5 переїхав проживати до сестри, доглядав її, прибирав у квартирі, прав одяг, супроводжував до медичних закладів. Натомість ОСОБА_9 весь час допомагав ОСОБА_6 фінансово, саме на надані ним кошти ОСОБА_5 придбавав для неї ліки. За те, що вони доглядали та допомагали ОСОБА_6 , вона обіцяла нотаріально оформити на них належну їй на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_4 життям бабусі не цікавилася, проживала окремо разом зі своєю матір`ю в Одеській області, рідко навідувала бабусю, ніякої допомоги їй не надавала.
 
За життя ОСОБА_6 заповіту не склала, а тому право на спадкування мають спадкоємці за законом: ОСОБА_4 , яка є спадкоємицею першої черги за законом за правом представлення та вони (позивачі) як спадкоємці другої черги.
 
Посилаючись на те, що саме вони за життя ОСОБА_6 доглядали за нею та  надавали їй матеріальну допомогу, а також здійснити її поховання, тоді як онука спадкодавиці ОСОБА_4 він виконання таких обов`язків самоусунулася і не підтримувала зв`язків з померлою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили змінити черговість їх права на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , з другої черги на першу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року у задоволені позову  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачами наявності юридичних фактів, передбачених статтею 1259 ЦК України, що у своїй сукупності дають підстави для задоволення позову про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування. Матеріали справи не містять будь-яких медичних документів на підтвердження безпорадного стану ОСОБА_6 , як і доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувався спадкодавицею, у тому числі утримував її матеріально. ОСОБА_6 , починаючи з 24 жовтня 2003 року,перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком багатодітним матерям і матерям (батькам) інвалідів з дитинства, а також з 03 лютого 2014 року і до моменту смерті працювала на посаді двірника у Одеській спеціалізованій школі № 69 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області. За життя ОСОБА_6 до КУ «Одеський обласний центр медико-санітарної експертизи» не зверталася, інвалідом не була визнана.
 
Суд також зауважив, що ОСОБА_9 не є належним позивачем за заявленими вимогами про зміну черговостіправа на спадкування, оскільки як убачається з матеріалів спадкової справи № 140/2017, заведеної після смерті ОСОБА_6 , він відмовився від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5 , тобто втратив право на спадкування у матеріальному сенсі.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану адвокатом Пудлінською Л. І. залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року залишено без змін. 
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 , подана адвокатом Пудлінською Л. І., у якій він просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 522/24391/16-ц, від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_5 , подана адвокатом Пудлінською Л. І., у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на доказах наявних у матеріалах справи, які підтверджують, що позивачі тривалий час опікувалися спадкодавицею ОСОБА_6 , матеріально забезпечували її та надавали іншу допомогу. Ураховуючи копії медичних документів та показання допитаних судом свідків, обставини того, що ОСОБА_6 на дату смерті не була визнана інвалідом, не перебувала на обліку Управління соціального захисту населення Департаменту праці та соціальної політики як особа, що потребує сторонньої допомоги; отримувала пенсію у розмірі 1 246,14 грн щомісячно та мінімальну заробітну плату за місце роботи, у своїй сукупності не є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 за станом свого здоров'я могла самостійно себе забезпечувати, і не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. В порушення вимог пункту 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України, суд першої інстанції не сприяв позивачам у реалізації своїх процесуальних прав, відмовивши у направленні справи до експертної установи в порядку виконання ухвали суду про призначення посмертної судово-медичної експертизи. 
 
Апеляційний - суд застосував норми матеріального права без належного врахування:
- висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18), щодо застосування частини другої статті 1259 ЦК України про те, що «для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування»;
- висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 522/24391/16-ц (провадження № 61-20953св18) про те, що «суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився з висновком суду першої інстанції»;
- висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21) про те, що «належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів». 
 
У липні 2021 року до Верховного Суду також надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_9 , у якій він просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо належного повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_9 у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що суди обох інстанцій позбавили його можливості належно здійснювати захист його прав та законних інтересів, оскільки він не отримував судових повісток та інформації про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а отже не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних ним судових рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_5 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_9 на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзиви на касаційні скарги на дату розгляду справи судом касаційної інстанції не надійшли.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавиці на підставі: свідоцтва про право власності, реєстраційний № НОМЕР_1 від 22 січня 1999 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (1/3 частка); свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого у реєстрі за № 2-418, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. (1/6 частка); свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого у реєстрі за № 2-885, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. (1/6 частка).
 
З наявного у матеріалах свідоцтва про смерть від 07 жовтня 2016 року № 3084 убачається, що ОСОБА_6 померла з причини атеросклеротичної хвороби серця. Хвороби (патологічні стани), що призвели до смерті - гостра серцева недостатність та атеросклеротична хвороба серця.
 
За життя ОСОБА_6 заповіт не склала.
 
Згідно з матеріалами спадкової справи № 140/2017 року, заведеної після смерті ОСОБА_6 , із заявами про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 ЦК України строк, звернулися:
- ОСОБА_10 , як законний представник малолітньої онуки спадкодавиці - ОСОБА_4 за правом представлення після смерті батька ОСОБА_8 (син спадкодавиці ОСОБА_6 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- ОСОБА_1 - рідний брат спадкодавиці ОСОБА_6 , який у заяві про прийняття спадщини зазначив, що іншим спадкоємцем крім нього, є брат ОСОБА_2 
 
ОСОБА_9 направив нотаріусу нотаріального округу України заяву від 16 березня 2017 року про відмову від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5 , посвідчену нотаріусом Лисафіною Г. А. за місцезнаходженням у м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу, Російська Федерація, зареєстрованої у реєстрі за № 6-3920, яка долучена до матеріалів спадкової справи № 140/2017 року.
 
З відповіді КУ «Одеський обласний центр медико-санітарної експертизи» від 03 грудня 2018 року № 334 убачається, що ОСОБА_6 до зазначеної установи не зверталася, інвалідом не визнавалася, отримувала пенсію за віком.
 
Згідно з відомостями, наданими директором Одеської спеціалізованої школи 
№ 69 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області Романенко М.О. від 15 листопада 2018 року № 377/01-30, ОСОБА_6 працювала в зазначеному навчальному закладі на посаді двірника з 03 лютого 2014 року (наказ від 27 січня 2014 року № 10-К), була звільнена з роботи 07 жовтня 2016 року у зв`язку зі смертю (наказ від 10 жовтня 2016 року № 100-К).
 
Відповідно до відповіді Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 23 листопада 2018 року № 4082/12-01-13, ОСОБА_6 на обліку в Управлінні як особа, що потребує сторонньої допомоги не перебувала, соціальних виплат не отримувала. 
 
Згідно з відповіддю Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 28 травня 2019 року № 10929/04, ОСОБА_6 перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком багатодітним матерям і матерям (батькам) інвалідів з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 жовтня 2003 року.
 
З довідки про нарахування пенсії ОСОБА_6 за період з 2016 року встановлено, що її пенсія складала 1 246,14 грн щомісячно.
 
Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20 червня 2019 року 
№ 0.184-22339/0/15-19-Вих, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 у період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2018 року в базі даних не виявлено.
 
У договорі-замовленні від 08 жовтня 2016 року на суму 1 000,00 грн, рахунку фактурі № 2016-101 на суму 15 080,00 грн. щодо організації поховання ОСОБА_6 та оплаті поминального обіду на суму 3 794,00 грн, замовником послуг є ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, доводи касаційних скарг ОСОБА_5 , ОСОБА_9 висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
 
Положеннями статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Спадкування за законом будується на засадах послідовності закликання черг до спадкування та рівності часток спадкоємців однієї черги. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.
 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
 
Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.
 
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).
 
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
 
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
 
У зазначеній категорії справ встановленню також підлягає належність сторін до спадкоємців за законом різних черг.
 
У справі, що переглядається, судами встановлено, що на дату відкриття спадщини, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємицею першої черги за законом, оскільки спадкує спадщину за правом представлення, яка б за законом належала її батькові ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; позивач ОСОБА_5 , який є спадкоємцем другої черги за законом; позивач ОСОБА_9 , який за законом відноситься до спадкоємців другої черги після смерті ОСОБА_6 , звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від спадкування своєї частки на користь брата ОСОБА_5 , а отже на дату звернення з позовом до суду, він втратив право на спадкування в матеріальному сенсі.
 
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Перевіривши доводи сторін, наявні у матеріалах справи докази, та надавши їм належну оцінку у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані та потреби в її сторонньому догляді, а отже, відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , та безпідставності позовних вимог  ОСОБА_9 , оскільки він відмовився від права на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на користь брата ОСОБА_5 , у зв`язку з чим втратив право на спадкування у матеріальному сенсі. 
 
Як на підставу незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, ОСОБА_5 у поданій касаційній скарзі посилається на неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18), щодо застосування частини другої статті 1259 ЦК України. Разом з тим, фактичні обставини у наведеній справі, підстави позову та суб`єктний склад сторін є відмінним від обставин справи, що переглядається. Тим більше, що у вказаній справі Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування на підставі частини другої статті 1259 ЦК України, у зв`язку недоведеністю заявником перебування спадкодавця у безпорадному стані та, що він потребував сторонньої допомоги. 
 
Зважаючи на наведене, безпідставними є посилання  ОСОБА_5 як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18).
 
Неспроможними є і доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що суди не сприяли йому в реалізації наданих процесуальним законом прав, зокрема необґрунтовано відмовили у направленні справи до експертної установи з метою проведення посмертної судово-медичної експертизи, з огляду на таке.
 
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 
Відповідно до вимог статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_5 , від імені якого діяла адвокат Пудлінська Л. І., звернувся до суду з клопотанням про проведення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи. 
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_5 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 
1. Чи потребувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з січня по 07 жовтня 2016 року сторонньої допомоги та психологічної підтримки у зв`язку із захворюваннями, на які страждала? 
 
У повідомленні Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (далі - КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи») від 28 листопада 2018 року № 3662-03 відмовлено у прийнятті матеріалів справи № 521/5644/17 для проведення експертизи та повернуто їх до суду, з посиланням на те, що експертиза повинна бути комплексна судово-медична і судово-психіатрична; потрібно визначити провідну установу з конкретними питаннями. 
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 , поданою адвокатом Пудлінською Л. І., у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 
1. Чи потребувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з січня по 07 жовтня 2016 року сторонньої допомоги та психологічної підтримки у зв`язку із захворюваннями, на які страждала? 
 
Згідно з повідомленням КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 22 березня 2019 року № 915-03, матеріали справи повернуто до суду без виконання з метою уточнення характеру експертизи (одне з питань: «Чи потребувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з січня по 07 жовтня 2016 року сторонньої допомоги та психологічної підтримки у зв`язку із захворюваннями, на які страждала?» знаходиться у компетенції установи, але питання може бути вирішено не шляхом проведення посмертої психіатричної експертизи, а шляхом проведення комісійної судово-медичної експертизи у необхідності із залученням психолога).
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , поданого адвокатом Пудлінською Л. І., про призначення у справі посмертної судово-медичної експертизи.
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні у задоволенні заяви ОСОБА_5 , поданої адвокатом Пудлінською Л. І., про направлення матеріалів справи до експертної установи для виконання ухвали суду від 20 грудня 2018 року про призначення у справі посмертної судово-медичної експертизи. 
 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення посмертної судово-медичної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі посмертної судово-медичної експертизи, а тому відсутні правові підстави для вирішення питання про направлення справи до експертної установи з метою виконання ухвали суду від 20 грудня 2018 року про призначення у справі посмертної судово-медичної експертизи. 
 
Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
 
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 , поданою адвокатом Пудлінською Л. І., у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, а не посмертна судово-медична експертиза, як помилково зазначив заявник, а отже у суду не було підстав для направлення до експертної установи матеріалів справи для проведення посмертної судово-медичної експертизи на виконання ухвали суду у якій призначено інший вид експертизи. 
 
Верховний Суду вважає необхідним зауважити, що незважаючи на зазначені експертною установою недоліки, що слугували підставою для повернення експертною установою матеріалів справи без виконання ухвали суду від 20 грудня 2018 року про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, зокрема експерна установа вказала на неправильно обраний заявником вид призначеної експертизи, що унеможливлює вирішення поставлених у ній питань, заявник не усунув недоліки зазначені експертною установою, і не звертався до суду з клопотанням про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи з можливим залученням психолога. Наведене дає підстави для висновку про неспроможність посилань заявника на те, що суд першої інстанції не сприяв у реалізації наданих йому процесуальним законом прав. 
 
Посилання ОСОБА_5 на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 522/24391/16-ц та від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 в оцінці доводів апеляційної скарги щодо допущених судом першої інстанції процесуальних порушень є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд перевірив правомірність відхилення судом першої інстанції клопотання ОСОБА_5 про направлення матеріалів справи до експертної установи, а також повноту та всебічність дослідження судом першої інстанції наявних у матеріалів справи доказів, що знайшло відображення у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.
 
Зроблений у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 висновок про те, що «належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів», не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зібрані у справі докази (письмові докази, а також показання свідків) у сукупності є достатніми для висновку про наявність/відсутність у ОСОБА_6 у період з січня по 07 жовтня 2016 року потреби у сторонній допомозі та психологічній підтримці. Зазначені обставини не є такими, для з'ясування яких, згідно з положеннями статті 105 ЦПК України, обов`язковим є призначення експертизи. 
 
Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, перевірили їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, правильно застосували норми матеріального права і дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 за їх недоведеністю, а позовних вимог ОСОБА_5 за їх безпідставністю. 
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_9 про неналежне його повідомлення судами першої та апеляційної інстанцій про дату та час розгляду справи 
 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого Королівства) та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі), неодноразово вказував, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
У справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії) ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Встановлено, що звертаючись до суду з позовом як співпозивач у справі, ОСОБА_9 зазначив адресу свого проживання: АДРЕСА_3 , та просив суд розглядати справу у його відсутність, оскільки фактично він постійно проживає за кордоном. 
 
З матеріалів справи вбачається, що за вказаною ОСОБА_9 адресою постійного проживання, суди повідомляли його про розгляд справи, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення йому поштових відправлень (а.с. 231 т.1, а.с. 192-193, 238 т.2, а.с.104-107, 134 т.4). В контексті наведених заявником аргуметів Верховний Суд також бере до уваги, що його доводам, які за своєю суттю є тотожними доводам співпозивача ОСОБА_5 , суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях надали належну оцінку. У зв`язку з відмовою ОСОБА_9 від частки у спадщині на користь ОСОБА_5 , що позбавило його права на спадкування в матеріальному сенсі, суди правильно констатували відсутність порушених прав заявника на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг ОСОБА_5 , ОСОБА_9 . 
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги  ОСОБА_2 , ОСОБА_5  залишити без задоволення.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 рокузалишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              Г. І. Усик
 
А. С. Олійник
 
В. В. Яремко