П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/19397/21	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (суддя Завальнюк І.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 17.12.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління щодо відмови листом в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасністю пенсійних виплат за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та зобов`язати нарахувати та виплатити вказану компенсацію.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки міркуванням і доводам позовної заяви про те, що при виплаті позивачу заборгованості пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 28926,00 грн. такі виплати повинні мали бути здійснені з одночасними нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат.
Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є ветераном МВС, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
У зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, 9 квітня 2018 року ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року на умовах та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними за січень 2016 року, за нормами законодавства, що діяло на момент перерахунку, яка надійшла до Головного управління 21 березня 2018 року.
Доплата пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 28926,00 грн. виплачувалася ОСОБА_1 в порядку, визначеному Постановою №103, за період з 1 січня по 1 грудня 2019 року, виплачувалась доплата щомісячно у розмірі 602,63 грн., а з січня 2020 року по червень 2021 року - у розмірі 1205,25 грн.
Вважаючи, що при виплаті заборгованості пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 28926,00 грн. такі виплати повинні були бути здійснені з одночасними нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 09.07.2021 року, в якій вимагав негайно нарахувати йому таку компенсацію (а.с. 20-24).
Листом від 26.08.2021 року №14812-13935/З-02/8-1500/21 Головне управління повідомило заявника про відсутність підстав для виплати компенсації втрати доходів через те, що поточна пенсія та доплата за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року нараховувались та виплачувались своєчасно (а.с. 25).
Не погодившись із відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до приписів чинної редакції Постанови №103, згідно якої у пенсійного органу були відсутні правові підстави для виплатити 100% суми підвищення, перерахованої з 1 січня 2016 року пенсії.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, із службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, є, зокрема Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262-ХІІ).
Умови перерахунку раніше призначених пенсій врегульовані статтею 63 Закону №2262-ХІІ, яку згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 року №900-VIII, після частини другої доповнено новою частиною такого змісту: "Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських".
Відповідно до пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 затверджено грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премій та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Відповідно до статті 102 Закону України "Про Національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських здійснюється також в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Таким чином, збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке, за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції було підставою для перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2016 року, як колишнього працівника міліції, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою КМУ №988 від 11.11.2015 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ.
Водночас обов`язок з перерахунку пенсії у пенсійного органу виникає лише після отримання довідки про розмір грошового забезпечення, що видається державним органом, з якого особа була звільнена зі служби.
Як вбачається з матеріалів справи, перерахунок пенсії позивача з 1 січня 2016 року було проведено 9 квітня 2018 року, на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, яка надійшла до Головного управління 21 березня 2018 року. 
Ураховуючи, що довідка про грошове забезпечення позивача надійшла до ГУПФУ від уповноваженого органу лише у березні 2018 року, колегія суддів вважає, що перерахунок його пенсії здійснено відповідачем своєчасно.
Варто також зауважити, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм відповідними органами/особою-пенсіонером довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру складових грошового забезпечення, зазначених у довідках.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 квітня 2014 року у справі №21-484а13.
З матеріалів справи також вбачається, що перерахунок пенсії позивача було проведено Головним управлінням згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Так, пунктом 3 вказаної Постанови №103  (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) ухвалено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;
з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Отже, вказаною Постановою №103  було запроваджено поетапний порядок виплати перерахованих за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій, при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.
При цьому, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що перерахунок і виплату його пенсії проведено Головним управлінням з дотриманням вищезазначених Постановою №103 умов.
Тому, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати виплату пенсії позивачу без врахування положень Постанови №103.
Наведені правові висновки неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах 30 червня 2021 року у справі №540/820/19, від 25 березня 2020 року у справі №804/175/1638/18, у рішенні від 13 березня 2019 року у справа №240/6263/18, та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, враховані апеляційним судом при розгляді цієї справи.
У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку про правомірність дій відповідача при проведенні виплаті позивачу з 1 січня 2018 року за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року сум підвищення пенсії, що свідчить про відсутність вини з боку ГУПФУ при виплаті позивачу заборгованості пенсії за вказаний період у розмірі 28926,00 грн.
Доводи позивача про його право на отримання від пенсійного органу компенсації за несвоєчасно отриману пенсію, з посиланням на статтю 52 та частину другу статті 55 Закону №2262-ІІІ колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов`язковою умовою для нарахування компенсації втрати частини доходів є вина органу Пенсійного фонду України. Проте, під час розгляду даної справи позивачем не було доведено, що сума нарахованої йому пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року не отримана ним своєчасно саме з вини ГУ ПФУ в Одеській області. 
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Проте, в ході розгляду даної справи позивач не довів суду обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, якій правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги позивача колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги позивача отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов