П О С Т А Н О В А
     І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
26 травня 2022 року                                                                                        місто Київ
 
                                                                          справа № 757/33127/20-ц
                                                                          провадження № 22-ц/824/3406/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.
 
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"
 
розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Василевською Кариною Миколаївною,
на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року, постановлену у складі судді Підпалого В.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення пені, -
 
            В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення пені - визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Василевська К.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскільки  у даному випадку у цій справі позивач ОСОБА_1 , як споживач, звільнений від сплати судового збору. 
Висновки суду першої інстанції, що після укладення договору між сторонами не мають місце споживчі правовідносини є помилковими, адже за своєю суттю розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів є фінансовою операцією, яка здійснюється у разі укладення договору банківського вкладу, і в цілому становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу, у даному випадку АТ КБ "Приватбанк", укладаючи договір депозитного вкладу із ОСОБА_1 , надав останньому як споживачу, фінансову послугу.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення суми вкладу та відсотків настають правові наслідки для нарахування пені у розмірі 3 відсотків за кожен день прострочення відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".
Крім того, в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не сплачений судовий збір, адже суд дійшов висновку, що предметом позовних вимог є зобов`язання вчинити певні дії та стягнення боргу, в той час як предметом є стягнення пені за невиконання зобов`язання з повернення суми вкладу та відсотків відповідно Закону України "Про захист прав споживачів".
У позовній заяві були зазначені не тільки обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», а й були наведені підстави застосування даних норм, які були підтверджені усталеною практикою Верховного Суду. 
А тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на безпідставність висновків про наявність  підстав для повернення позовної заяви позивачеві, що як наслідок порушило гарантоване право доступу до правосуддя створюючи перешкоди для його реалізації.
Учасники справи не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 травня 2022 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо  повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на його користь відповідно до Закону України " Про захист прав споживачів" пеню у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення з 26 жовтня 2019 року по 26 січня 2020 року, у розмірі 157884,93 доларів США, еквівалентно курсу НБУ у гривні, станом на день ухвалення рішення.  
У позові ОСОБА_1 зазначив, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення пені у розмірі  157 884,93 доларів США, яка є вимогою майнового характеру, а отже позивач  повинен сплатити судовий збір в розмірі 10510 грн. Оскільки з 1 вересня 2015 року у Законі України "Про судовий збір", відсутні положення, що звільняють позивачів, які звернулись до суду за захистом права споживача, від сплати судового збору або надають пільги  при зверненні цим особам, а тому посилання позивача на Закон України " Про захист прав споживачів" є безпідставними. Крім того, позов підлягає грошовій оцінці, а тому позивачу необхідно  зазначити ціну позову та надати обґрунтований  розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. 
29 квітня 2021  року представник ОСОБА_1 - адвокат Василевська К.М. через засоби поштового зв`язку подала до Печерського районного суду м.Києва клопотання про усунення недоліків, у якому не погодилась із вимогами ухвали, зазначивши, що ОСОБА_1 пред`явив позов про захист прав споживача фінансових послуг, а тому він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22  Закону України " Про судовий збір" у всіх судових інстанціях. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху, позивач ОСОБА_1 не виконав, недоліки зазначені в ухвалі суду не усунув, судовий збір не сплатив, з посиланням на положення Закону України "Про захист прав споживачів". Проте, у позовній заяві  позивач не виклав зміст позовних вимог та обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", не зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим не навів підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
Проте погодитися з висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.
Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», який не є вичерпним, не може безумовно свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав. Порушені права підлягають захисту як при пред`явленні позову у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу (стадії апеляційного та касаційного провадження), оскільки ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Вищевказаний правовий висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1   обґрунтовував  свої позовні вимоги порушенням його права як споживача фінансових послуг, зокрема щодо стягнення пені за невиконання зобов`язання з повернення суми вкладу та відсотків відповідно Закону України "Про захист прав споживачів", що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Таким чином, з урахуванням предмету спору та заявлених у позові вимог, у справі, яка переглядається,   ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом про захист своїх прав, як споживач фінансових послуг, про що зазначив у позовній заяві, а тому звільнений від сплати судового збору.
Проте,  надаючи строк для усунення недоліків, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору, а в подальшому необґрунтовано визнав позовну заяву неподаною та повернув її.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390  ЦПК  України, 
Суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Василевською Кариною Миколаївною,  задовольнити.    
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
  Суддя-доповідач:                                                       О.І. Шкоріна

  Судді:                                                                         Л.Д. Поливач

                                                                                     А.М. Стрижеус