УХВАЛА
27 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 554/14287/2015-к
провадження № 51-3775ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                              ОСОБА_1 ,
суддів                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 — адвоката ОСОБА_5 на вирок Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник порушує питання про перегляд судового рішення щодо ОСОБА_4 у касаційному порядку. 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 1, 4, 5 ч. 2, ч. 3, ч. 4 цієї статті 
Так, згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються зокрема: найменування суду касаційної інстанції, обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу. Також, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. 
Проте захисник подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Звертаємо увагу на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Проте захисник неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Заперечуючи законність судового рішення, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження.
Усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судового рішення та необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. 
Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення. 
Однак вимога захисника про скасування вироку Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року в частині засудження ОСОБА_4 за скоєння злочину,  передбаченого ч. 3 ст. 369 КК та залишення в силі вироку Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2018 року, не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК (рішення, які суд касаційної інстанції вправі прийняти за наслідками розгляду скарги).
У зв`язку з цим захиснику необхідно викласти свої вимоги до касаційного суду 
у межах повноважень, передбачених ст. 436 КПК.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини. 
Також, згідно з ч. 4 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються належним чином оформлені документи, що підтверджують повноваження захисника. 
Проте захисник на виконання вимог ч. 4 ст. 427 КПК не підтвердив своїх повноважень на участь у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_4 у касаційній інстанції, як того вимагають положення процесуального закону.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Отже, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу. 
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 — адвоката ОСОБА_5 на вирок Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                         ОСОБА_3