УХВАЛА

11 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №140/3650/20
адміністративне провадження №К/9901/10338/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №140/3650/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у місті Луцьк Волинської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
На розгляд колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян передано зазначену касаційну скаргу.
Відповідно до частини першої  статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - «КАС України») визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій  статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
За приписами абзацу другого підпункту 15.4 пункту 15 частини першої  Розділу VII "Прикінцеві положення" КАС України  встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Зазначеній справі визначено категорію «Справи з приводу реалізації державної політики у сфері економіки та публічної фінансової політики, зокрема щодо бюджетної системи та бюджетного процесу; державного боргу» (пункт 108090000 Загального класифікатора спеціалізацій суддів і категорій справ, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2018 року №622; далі - «Загальний класифікатор»).
Між тим, присвоєна цій справі категорія не відповідає суті правовідносин, з яких виник спір.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення та матеріалів касаційної скарги, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у місті Луцьк Волинської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просив:
- визнати протиправними дії щодо відмови у поверненні незаконно утриманих із пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору;
- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання із відповідного рахунку Управління Державної казначейської служби України у місті Луцьк Волинської області 68 494 грн 29 коп. майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Суть указаного спору зводиться до незгоди позивача із відмовою у виплаті на його користь грошових коштів, які він недоотримував з підстав набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» №71-VIII від 28 грудня 2014 року (набув чинності - 1 січня 2015 року).
У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа №1-6/2018) указані законодавчі зміни, а саме: абзац перший підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, були визнані неконституційними.
Отже, такі законодавчі зміни були чинними у період з 1 січня 2015 року до 27 лютого 2018 року, що призвело до зменшення розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_1 в означений період.
Зважаючи на зазначене, суть спірних правовідносин, а також оцінка судів, викладена в оскаржуваних судових рішеннях у цій справі, зводяться до визначення правомірності або неправомірності дій відповідача у нарахуванні ОСОБА_1 пенсійного забезпечення у меншому розмірі з огляду на указані норми, що у спірний період були чинними, а також до наявності або відсутності правових підстав для стягнення на його користь відшкодування майнової шкоди.
З огляду на заявлені позовні вимоги, ця справа підпадає під категорію « 112000000 Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо 112010000 управління, нагляду, контролю та інших владних управлінських функцій (призначення, перерахунку та здійснення страхових виплат) у сфері відповідних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, з них 112010200 загальнообов`язкового державного пенсійного страхування».
На розгляді вказаної категорії справ спеціалізуються судді Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав.
Тоді як, відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року №14, судді Мартинюк Н.М., Єресько Л.О., Соколов В.М. входять до складу Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, внаслідок чого ці судді не наділені повноваженнями розглядати спори, які не віднесені до спеціалізації цієї палати.
Тому, суддею-доповідачем Мартинюк Н.М. і суддями Єресько Л.О., Соколовим В.М., заявлено самовідводи, які обґрунтовані порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи, встановленого  статтею 31 КАС України, а саме, без урахування спеціалізації.
Відповідно до частини першої  статті 39 КАС України  за наявності підстав, зазначених у  статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Так, згідно з пунктом 5 частини першої  статті 36 КАС України  суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого  статтею 31 цього Кодексу.
За правилами частини першої  статті 40 КАС України  питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Отже, при визначенні суддів для розгляду цієї справи допущено помилку в їх спеціалізації, що є порушенням порядку визначення складу суду, встановленого  статтею 31 КАС України.
Керуючись статтями  31,  36,  39,  40 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяви суддів Мартинюк Н.М., Єресько Л.О., Соколова В.М. про самовідвід.
Відвести суддів Мартинюк Н.М., Єресько Л.О., Соколова В.М. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №140/3650/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у місті Луцьк Волинської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів.
Передати касаційну скаргу у справі №140/3650/20  (провадження № К/9901/10338/21) до секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому  Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.
……………………………
……………………………
……………….…………..
Н.М. Мартинюк
Л.О. Єресько 
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду