Постанова 
Іменем України 
 
19 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 646/7385/19
провадження № 61-13907св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі: Прокуратура Харківській області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 
до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, 
у якому просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 1 296 000,00 грн, завдану бездіяльністю Прокуратури Харківської області.
 
Позов мотивований тим, що 12 січня 2018 року за її заявою від 19 грудня 
2017 року на виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду 
м. Харкова від 09 січня 2018 року внесено відомості до ЄРДР 
за № 42018221080000027 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частинами другою, третьою статті 365 КК України, в діях оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Сивака Ю.В. та в.о. начальника ГОМ-2 Жовтневого РВ Родоманова Ю. А.
 
В межах кримінального провадження № 42018221080000027 слідчий слідчого управління Прокуратури Харківської області неодноразово приймав постанови про відмову у визнанні її потерпілою та закриття провадження, які були скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду 
м. Харкова.
 
Посилаючись на те, що тривалою бездіяльністю Прокуратури Харківської області їй завдано моральної шкоди, яка виявилась у фізичних та психологічних стражданнях, ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 
2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 
на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача встановлена судовими рішеннями слідчих суддів, ситуація, коли ОСОБА_1 для усунення перешкод у доступі до правосуддя вимушена була звернутись до суду як особа, яка постраждала від кримінального правопорушення, призвела до моральних 
і фізичних страждань позивача, що є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належних і допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Прокуратури Харківської області та розміру такої шкоди матеріали справи 
не містять.

 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій просила скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про те, що вона обґрунтовано навела доводи завдання їй моральної шкоди незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю та неефективним досудовим розслідуванням посадовими особами Прокуратури Харківської області. Зазначала, що протягом тривалого часу зазначені посадові особи своєю бездіяльністю та незаконними рішеннями, без проведення належним чином досудового розслідування 
за кримінальним провадженням, умисно і неправомірно вчиняли бездіяльність та імітували досудове розслідування, багаторазово приймали незаконні 
й невмотивовані процесуальні рішення - постанови про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілим, викладаючи в них завідомо формальні відомості, чим фактично прикривали протиправні дії посадових осіб Прокуратури Харківської області та ГУНП в Харківській області.
 
Вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилається 
на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 520/3307/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі 
№ 641/2476/17, від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 
№ 646/9109/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 638/876/17-ц тощо, постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу Харківська обласна прокуратура просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. Зазначає, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, та вважає, що прийняте у справі судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального закону і підстав для його скасування немає.
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відповідь 
на відзив, у якому просила врахувати доводи, викладені у відповіді на відзив.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 646/7385/19, витребувано справу з Червонозаводського районного суду м. Харкова.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
12 січня 2018 року Харківська місцева прокуратура № 2 внесла до ЄРДР відомості № 42018221080000027 за частинами другою, третьою статті 365 КК України. 
 
01 березня 2018 року постановою прокурора відділу Прокуратури Харківської області Жорняка М. С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 відмовлено.
 
17 травня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу Прокуратури Харківської області Жорняка М. С. від 01 березня 2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 42018221080000027 закрити, у зв`язку з тим, що відповідно 
до постанови від 11 травня 2018 року слідчого Прокуратури Харківської області Бережного О. М. кримінальне провадження № 42018221080000027 закрито.
 
05 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого Прокуратури Харківської області Бережного О. М. від 11 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42018221080000027; постанову прокурора відділу Прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01 березня 2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 42018221080000027.
 
19 червня 2018 року постановою прокурора відділу Прокуратури Харківської області Жорняка М. С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 42018221080000027 відмовлено.
 
02 серпня 2018 року постановою слідчого Прокуратури Харківської області Бережного О. М. кримінальне провадження № 42018221080000027 закрито.
 
27 червня 2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О. М. від 02 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42018221080000027; постанову прокурора відділу Прокуратури Харківської області Жорняка М. С. від 19 червня 2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні 
№ 42018221080000027.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування 
за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної 
та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових 
і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода 
у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. 
 
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності 
за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, 
що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, 
а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення 
до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
 
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями 
чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння
її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних 
чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин 
чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача 
та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач 
в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
 
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права 
на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
 
За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.
 
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді 
за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого 
чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
 
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги 
на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, 
як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій 
чи бездіяльності до суду.
 
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності 
у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль 
за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. 
 
Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) 
та заподіяною шкодою. 
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13 січня 
2020 року у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23 червня 2020 року у справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24 червня 2020 року у справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19). 
 
За таких обставин ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду 
м. Харкова про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого прокуратури Харківської області свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора 
і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій 
чи бездіяльності, як це помилково вважає ОСОБА_1 . 
 
Саме по собі зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості 
до ЄРДР, а також скасування постанов слідчого про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні та про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.
 
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, 
є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так 
і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди 
та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. 
 
Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести 
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів 
на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди.
 
Доводи касаційної скарги про те, що неодноразове звернення позивача 
зі скаргами про скасування постанов про закриття кримінального провадження та невизнання її потерпілою у кримінальному провадженні призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, не відповідають матеріалам справи, а тому ґрунтуються на припущеннях.
 
Крім того не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про те, що суд застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 520/3307/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі 
№ 641/2476/17, від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 
№ 646/9109/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 638/876/17-ц тощо, постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним 
у зазначених постановах.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди особи, 
яка подає касаційну скаргу, з висновками щодо їх оцінки та містять посилання 
на факти, що були предметом дослідження судів. Фактично у касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із встановленими судами обставинами справи 
та висновками, які викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки таке судове рішення 
є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська