Справа № 462/6932/21                                Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/555/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2022 року в складі судді Румілової Н.М. в справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-
встановив:
У вересні 2021 року позивач АТ «Страхова компанія «Країна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.2020 між AT «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № УА/230402, предметом якого є страхування автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
05.02.2021 в смт. Рясне-Руське, по вул. Науковій, І, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . У порядку складання повідомлення про ДТП (Європротокол) відповідача  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП. 16.02.2021 до позивача звернувся потерпілий  ОСОБА_4 із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи з ремонтної калькуляції здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 50000,00 грн. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 28 562,07 грн. На теперішній час залишається нссплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, а саме 21437,93 грн. Просить позов задовольнити та стягнути на свою користь 21437,93 грн. в рахунок страхового відшкодування.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» в рахунок відшкодування шкоди 21437,93 грн. та витрати за оплату судового збору в розмірі 2270,00 грн.
Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 , з рішенням не погоджується, вважає таке незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права. 
В апеляційній скарзі заначає, що згідно оформленого водіями Європротоколу, пошкодження отримали ліве переднє крило, лівий передній поворот та передній бампер, при цьому із доданого до позовної заяви Акту огляду пошкодженого транспортного засобу, зафіксовано пошкодження переднього лівого бампера, лівого переднього крила, фари передньої лівої, парктроніка, підкрилка переднього лівого та лівої решітки переднього бампера.
У цьому контесті покликається на копію Акту огляду транспортного засобу АТ «СК «Країна» від 05.02.2021 та фото на яких зафіксовані відповідні пошкодження.
Вважає, що пошкодження переднього бампера, лівого переднього крила та передньої лівої фари, мали місце до настання ДТП 05.02.2021, тому є такими, що не відносяться до даної ДТП.
Також вважає, що звернення ОСОБА_4 до АТ «СК «Країна» лише 16.02.2021 з приводу пошкодження транспортного засобу, яке мало місце 05.02.2021 свідчить, що пошкодження переднього бампера, крила та фари мали місце до настання ДТП 05.02.2021.
Крім цього, наявність на ТЗ BMW 4281 р.н. НОМЕР_1 пошкоджень, які не відносяться до ДТП від 05.02.2021 підтверджується протоколом опитування від 17.02.2022. 
Покликаючись на методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зазначає, що відповідач не є відповідальний за заміну фари чи ремонт та фарбування переднього лівого крила і бампера, оскільки такі були пошкоджені до настання ДТП від 05.02.2021.
Таким чином, виключивши із ремонтної калькуляції вартість фари 33577,63 грн та вартість переднього бампера, фактичний розмір шкоди становить 11 617,29 грн. (68143,19 грн. - 56525,90 грн).
Поряд з цим, страхова компанія ПрАТ СК «Вусо» виплатила позивачу в порядку регресу відшкодування у сумі 28 562,07 грн., що у повній мірі покриває фактичний розмір збитку потерпілого.
Враховуючи наведене, розмір заявлених позовних вимог є необґрунтованим та таким, що не відповідає ст. 1194 ЦК України, оскільки наявні докази свідчать про те, що розмір шкоди, який був виплачений АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_3 не є фактичним, а значно завищеним.
Окремо зазначає про те, що незначний характер ДТП та пошкоджень внаслідок такого підтверджується характером пошкоджень іншого автомобіля Форд, а саме потертістю та вм`ятиною переднього правого бампера.
Зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу будуть становити 4000 грн.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до страхового акту № 03/62593/2.5.1. від 05.02.2021 виплата страхового відшкодування на користь потерпілого-страхувальника ОСОБА_3 здійснена 12 березня 2021 року у розмірі 50000,00 грн. на підставі ремонтної калькуляції 362593 від 22.02.2021, при цьому, ПрАТ «СК «ВУСО» у зв`язку з укладеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснено часткове відшкодування шкоди на користь позивача АТ «Страхова компанія «Країна»у сумі 28562,07 грн., що не оспорювалося відповідачем, відтак залишком невідшкодованої суми є 21437,93 грн. (50000,00 – 28562,07), яку стягнуто у судовому порядку.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу  України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
05.02.2021 у с.м.т. Рясне-Руське на вул. Науковій, 1, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.02.2021 відповідач ОСОБА_1 свою вину у вчиненні ДТП визнав (а.с. 47).
При цьому, автомобіль «BMW 4281», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 (а.с. 34-35, 41-42).
03.08.2020 між AT «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_3 укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №УА/230402, предметом якого є страхування автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 32-33). 
У момент ДТП водій ОСОБА_4 здійснював керування транспортним засобом на відповідній праовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2). 
16.02.2021  ОСОБА_4 звернувся до позивача  АТ «СК «Країна» з Повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 45-46).
В свою чергу, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Форд Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  ОСОБА_1  на момент ДПТ була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202140733 (а.с.57).
Пошкоджений автомобіль «BMW 4281», реєстраційний номер  НОМЕР_1 потерпілим надано для огляду, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 18.02.2022, у якому зафіксовано деталі та описано опис пошкодження, при цьому зазначено і пошкодження ТЗ, які не відносяться до наслідків спірного страхового випадку (а.с. 48-49).
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.02.2021, а також вина відповідача ОСОБА_1 у цій ДТП, визнані учасниками справи, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Зокрема, встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що учасники дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , керуючись пунктом 2.11. Правил дорожнього руху України, пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV та примітки до статті 124 КУпАП, скористалися правом на складення спільного повідомлення про ДТП - «Європротокол». У вказаному повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, водій ОСОБА_1 визнав себе винним у цій ДТП.
Слідуючи правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 308/3162/15-ц, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.
Згідно ремонтної калькуляції № 62593 від 22.02.2021 вартість ремонту автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер НОМЕР_1 без ПДВ становить 56785,99 грн (а.с. 50-52).
25.02.2022 ОСОБА_3 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «СК «Країна» (а.с. 53).
Згідно страхового акту АТ «СК «Країна» № 03/62593/2.1.5.1 від 05.03.2021 визначено, що розмір страхового відшкодування, що пядлагає виплаті становить 50000,00 грн (а.с. 54).
Кошти саме у такому розмірі були виплачені страховиком АТ «СК «Країна» власниці пошкодженого автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер  НОМЕР_1  ОСОБА_3 , що підтверджується копією платіжного доручення від 11.03.2021 (а.с. 55).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вартості ремонтних робіт згідно з ремонтною калькуляцією, розміру страхового відшкодування чи порядку їх нарахування та виплати, відповідач ОСОБА_1 , як особа, яки визнала свою вину у відповідній ДТП, не оскаржував.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV). 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).
Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності,  чинного на території України.
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Таким чином, наведені правові норми встановлюють обов`язок особи, як водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Метою такого обов`язку є надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди і запобігти необґрунтованим виплатам.
В свою чергу, відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілим, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року №698, затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.
Як зазначалося вище, страховик АТ «СК «Країна» виплатив власниці пошкодженого автомобіля «BMW 4281», реєстраційний номер  НОМЕР_1  ОСОБА_3 , як суб`єкту добровільного страхування суму страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн., повідомив про це претензією ПрАТ «СК «ВУСО» та запропонував, як страховій компанії винної у ДТП особи здійснити виплату страхового відшкодування у 30-денний термін за відповідними реквізитами (а.с. 57).
У подальшому із претензії до ОСОБА_1 від 24.06.2021 вбачається, що страхова компанія у якій була застрахована його цивільно-правова відповідальність здійснила виплату відшкодування у межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 28 562,07 грн., відтак несплаченим страховим відшкодуванням залишається різниця у сумі 21437,93 грн.
Звертаючись із позовними вимогами позивач АТ «СК «Країна», як страховик потерпілої у ДТП особи зазначає, що на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи з ремонтної калькуляції здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої у розмірі 50000,00 грн., страхова компанія відповідача, як винної особи здійснила виплату відшкодування у розмірі 28 562,07 грн., тобто різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням і коштами, які повернула страхова компанія винної особи становить 21437,93 грн., які просить стягнути з відповідача.
Заперечення сторони відповідача фактично зводяться до того, що пошкодження переднього бампера, лівого переднього крила та передньої лівої фари, мали місце до настання ДТП 05.02.2021, тому є такими, що не відносяться до даної ДТП, покликаючись на методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зазначає, що не є відповідальний за заміну фари чи ремонт та фарбування переднього лівого крила та бампера, оскільки такі були пошкоджені до настання ДТП від 05.02.2021, тому, виключивши із ремонтної калькуляції вартість фари та вартість переднього бампера, фактичний розмір шкоди становить 11 617,29 грн. 
Як вже зазначалося вище, відповідач ОСОБА_1 не оскаржував розмір ремонтної калькуляції, розмір страхового відшкодування, зокрема виплачений його ж страховиком ПрАТ «СК «ВУСО».
За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку.
Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.
Так, відповідно до норм статті 993 Цивільного кодексу України (ЦК) та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. 
При цьому, регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.
Саме про таке розуміння змісту вказаних норм матеріального права при аналогічних обставинах справи дійшов Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 справа № 755/9320/15-ц.
Колегія суддів виходить з того, що перехід права вимоги у спірних правовідносин є суброгацією, зокрема, вимога АТ «СК «Країна», як страховика потерпілої особи, який виплатив страхове відшкодування, при цьому не отримавши повного відшкодування АТ «СК «Країна», за відповідних підстав, звернулося до ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, що не є зміною уже існуючого правовідношення.
Таким чином, з врахуванням принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача, як винну особу обов`язку сплатити різницю між розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) його страховика, у порядку суброгації.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в Акті огляду транспортного засобу «BMW 4281» від 18.02.2021 зафіксовані пошкодження цього автомобіля, а саме переднього бампера, лівого переднього крила, передньої лівої фари, парктроніки, підкрилки передньої лівої, решітки лівої.
Натомість доводи відповідача про те, що відповідні пошкодження автомобіля «BMW 4281» мали місце до настання ДТП 05.02.2021, жодним чином не підтверджені та ґрунтуються тільки на припущеннях.
Зокрема, правом на подання клопотання про призначення відповідного роду судової експертизи сторона відповідача не скористалася.
Поряд з цим, колегія суддів не вдаючись до аналізу та з`ясування обставин можливих пошкоджень автомобіля «BMW 4281», тобто не підміняючи потенційного експертного дослідження, констатує, що відповідні пошкодження цього автомобіля, з врахуванням сторони їх локалізації та спірного ДТП, є цілком логічними та послідовними.
Відповідано до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, у такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.
Наведене підтверджує необхідність застосування у спірних правовідносинах положення ст. 1194 ЦК України.
Звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відповідач не оскаржував, належних доказів на його спростування суду не представив, тому у суду відсутні будь-які підстави вважати звіт неправильним, чи поставити його під сумнів.
Крім цього, як зазначалося сума виплаченого страхового відшкодування страховиком потерпілій особі сплачена відповідно розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілим, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» та не виходить за межі калькуляції, яка наведена позивачем при пред`явленні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, атому апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Цьвока Богдана Ігоровича – залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2022 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк