КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
09 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/21911/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1837/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
                 за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Колдіної О.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія», державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду м. Києва «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Єлизавети Ремусівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової Вікторії Валеріївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олени Олександрівни, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та скасування реєстраційних дій, -
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила:
- скасувати рішення № 47987701 від 29 липня 2019 року 11:48:05, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду м. Києва «ПЛЕСО», м. Київ - Рашковим А.Г.; 
- скасувати рішення № 50830222 від 27 січня 2020 року 15:45:11, прийняте приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С.; 
- скасувати рішення № 52317076 від 21 травня 2020 року 10:49:18, прийняте приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В.; 
- скасувати рішення № 54002117 від 10 вересня 2020 року 20:46:46, прийняте приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С.;
- скасувати рішення № 54002155 від 10 вересня 2020 року 20:53:07, прийняте приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С.;
- скасувати рішення № 58287519 від 19 травня 2021 року 18:13:12, прийняте державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р., на підставі якого внесені записи: від 25 червня 2021 року 11:45:28 про припинення іпотеки № 38125301 та від 25 червня 2021 року 11:46:56 про припинення іпотеки № 3547492; 
- скасувати рішення № 56167762 від 15 січня 2021 року 11:13:37, прийняте державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р., на підставі якого внесені записи від 25 червня 2021 року 11:51:44 про припинення обтяження № 38125267 та від 25 червня 2021 року 11:52:59 про припинення обтяження № 3544502, на підставі якого внесені записи № 42694705 від 25 червня 2021 року 15:46:14 про реєстрацію права власності та № 36569165 від 25 червня 2021 року 15:49:28 про припинення права власності; 
- визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27 січня 2020 року, укладений між ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» та ТОВ «Інвесткомм», який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С., зареєстрований в реєстрі за № 104;
- визнати недійсним договір іпотеки від 08 вересня 2020 року, укладений між ТОВ «Інвесткомм» та ТОВ «Аграрно-хімічна компанія», який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.C., зареєстрований в реєстрі за № 2387; 
- визнати недійсним договір дарування від 25 червня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 259;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59100164 від 05 липня 2021 року 15:07:15, приватний нотаріус Гуцевич О.О., КМНО, м. Київ, обтяжувач: ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним договір іпотеки від 05 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гуцевич О.О., зареєстрований за № 552 (а.с. 4-23).
19 жовтня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Артюхов Д.С. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив до набрання рішенням у цій справі законної сили заборонити будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі державним реєстраторам Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності та інших речових прав, в тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 222385580000 (а.с. 28-36).
На обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка на підставі чинних та дійсних документів, в результаті правомірних правочинів, володіє на праві приватної власності квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До моменту набуття нею права власності зазначене нерухоме майно належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 21 лютого 2008 року, виданого відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення № 251-С/КІ від 09 лютого 2008 року, зареєстрованого за № 45278 від 28 лютого 2008 року у реєстрову книгу № 525-35. 
Вказував, що 25 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Юнісон» було укладено кредитний договір № RA-000837, а в якості забезпечення зобов`язань було укладено договори іпотеки та поруки, зокрема: 26 листопада 2013 року між  ОСОБА_2  та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватний нотаріусом КМНО Жуковською О.P., зареєстрований в реєстрі за № 2644, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .
25 листопада 2013 року між ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» та банком було укладено договір поруки № RA-000837/S-1, за яким ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» поручилося за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором. В подальшому ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», як поручитель, здійснило часткове погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.
Зазначив, що після часткового погашення заборгованості ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», вважаючи себе особою, до якої перейшли всі права іпотекодержателя за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року, звернулось до державного реєстратора та зареєструвало зміну іпотекодержателя з ПАТ «Банк «Юнісон» на ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія». При цьому, ПАТ «Банк «Юнісон» не передавало ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» жодних документів на підтвердження переходу прав кредитора за кредитним договором та договором іпотеки від 26 листопада 2013 року.
За результатами ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон» залишки активів, зокрема і зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № RA-000837 від 25 листопада 2013 року, були передані на користь Меліган Груп Лтд на підставі договору про передачу залишкового майна (активів) у власність акціонера № 2/1 від 17 березня 2020 року, акту приймання-передачі від 17 березня 2020 року та додатку № 4 (кредити), заборгованість за основним боргом та нарахованими процентами станом на дату передачі 17 березня 2020 року становила - 18 165 706,43 грн. В свою чергу, Меліган Груп Лтд виснуло вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 , що також свідчить про наявність боргу та відсутність підстав вважати погашеною заборгованість за кредитним договором поручителем - ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», що свідчить про неможливість набуття ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» права за іпотекою та вчинення подальших дій з ними.
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» зареєструвало за собою право іпотекодержателя за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Банк «Юнісон» та ОСОБА_2 , за відсутності законних на те підстав, та в подальшому вказане право іпотекодержателя було відступлене за договором відступлення від 27 січня 2020 року на користь ТОВ «Інвесткомм». Також, 21 травня 2020 року ТОВ «Інвесткомм» з грубими порушеннями зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру, в порядку ст.  37 Закону України «Про іпотеку».
При цьому, наказом Міністерства юстиції України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року були скасовані реєстраційні дії шодо набуття ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року (заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій) та набуття ТОВ «Інвесткомм» права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (державну реєстрацію переходу права власності на квартиру здійснено без необхідних документів, передбачених законодавством).
Звертав увагу на те, що існує імовірність відчуження нерухомого майна ТОВ «Інвесткомм», а тому у разі невжиття заходів забезпечення позову виконання рішення може бути ускладнено та призведе до того, що для відновлення своїх прав ОСОБА_1 буде вимушено звертатися з окремим позовом щодо витребування майна (а.с. 28-36).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Заборонено будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі державним реєстраторам Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 222385580000 (а.с. 50-57).
Не погодившись з ухвалою суду, 08 грудня 2021 року представник ТОВ «Інвесткомм» - адвокат Палієнко О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 68-76).
На обґрунтування скарги зазначав, що заява про забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам та суперечить суті судового спору, що надає можливість вважати її необґрунтованою та такою, що не спрямована на досягнення легітимних цілей. Зазначив, що в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано, чому невжиття заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. При цьому, у позовній заяві відсутні відомості про права позивача, що мають бути відновлені, враховуючи, що наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5 скаргу ТОВ «Інвесткомм» задоволено та скасовано рішення (реєстраційні дії) державних реєстраторів про реєстрацію за ОСОБА_2 , а потім за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .Крім того, оскаржувана ухвала не дає можливості виконати наказ Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5 (а.с. 68-76).
 
            В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Інвесткомм» - адвокат Палієнко О.А. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Артюхов Д.С., представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Серпутько Я.С. заперечували проти скарги і просили її відхилити.  
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси. У т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Приватний нотаріус Київського МНО - Гуцевич О.О., завідувач Хотинської державної нотаріальної контори - Мартинюк Є.Р. подали заяви з прохання розглянути справу за їх відсутності (а.с. 106-171).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.
 
            Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що предметом заявлених вимог є скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсним договору дарування щодо предмету іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
            На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначала, що між сторонами виник спір щодо спірної квартири, яку відповідач ТОВ «Інвесткомм» може незаконно відчужити, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі. 
Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. 
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 222385580000, суд першої інстанції виходив з того, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами та відповідає характеру правовідносин, а невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову судом.
            З таким висновком колегія суддів погодилась та вважає його правильним, з огляду на предмет позову у даній справі, яким є окрім скасування рішень державних реєстраторів, також визнання недійсним договору іпотеки, договору дарування та договору відступлення прав вимоги. Крім того, такий захід забезпечення позову, як заборона реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири, є співмірним із заявленими позивачем вимогами позовної заяви, оскільки обмежує відповідача ТОВ «Інвесткомм» лише у розпорядженні спірним нерухомим майном до вирішення спору по суті та ухвалення рішення у справі.
При цьому, негативним наслідком незабезпечення позову про скасування рішень державних реєстраторів, визнання договору іпотеки, дарування та відступлення права вимоги недійсними, скасування державної реєстрації права власності на квартиру є можливість реалізації належного відповідачу нерухомого майна.
Тому у випадку набрання законної сили можливим рішенням суду про задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, примусове виконання такого набравшого законної сили рішення суду може бути утруднено або визнано неможливим у зв`язку з відчуженням нерухомого майна третім особам. 
Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що між сторонами у справі виник спір щодо права власності на квартиру, обґрунтовано вважав, що існує необхідність тимчасового обмеження відповідача у реалізації права на розпорядження майном, а тому дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Інвесткомм» - адвокат Палієнко О.А. посилався на безпідставність позовних вимог та наказ Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5, яким скаргу ТОВ «Інвесткомм» задоволено, скасовано рішення від 15 січня 2021 року № 56167762, від 22 травня 2021 року № 58287519, від 04 лютого 2021 року № 56462477, прийняті державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р., від 22 червня 2021 року № 5862179, прийняте приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В., від 05 липня 2021 року № 59100531, № 59100164, прийняті приватним нотаріусом КМНО Гуцевич О.О. (а.с. 45).
Разом з тим, такі доводи апелянта мають бути вирішені під час розгляду справи по суті та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, враховуючи, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Судом апеляційної інстанції перевірено і сторони не заперечували відсутності набравших законної сили судових рішень щодо спірного майна та (або) здійснення реалізації спірного майна з прилюдних торгів на їх виконання, про що свідчить протокол та звукозапис в суді апеляційної інстанції.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.
Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 09 червня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду:                               Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

                                                                                               В.М. Ратнікова