ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року 

м. Київ
справа № 820/1400/18
адміністративне провадження № К/9901/67568/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Малойвана Є.І. в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 (суддя Білова О.В.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 (колегія у складі суддів  Спаскіна О.А., Жигилія С.П., Перцової Т.С.)
у справі №820/1400/18
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, 
треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
про скасування рішення.

І. РУХ СПРАВИ

1.          В інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Харківського окружного адміністративного суду звернувся з позовом їх представник адвокат Малойван Є.І., в якому просив суд скасувати рішення ХІХ сесії VІІ скликання Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 24.11.2017 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 гр.гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ".
2.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018, у задоволенні позову відмовленою
3.          10.12.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача.
4.          Ухвалою Верховного Суду від 18.12.2018 було відкрито провадження у справі. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві власності належав будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок).
6.          Рішенням виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області № 807 від 09.12.1997 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 передано безкоштовно в спільну дольову власність земельну ділянку площею 1108 м2 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .
7.          Після смерті ОСОБА_6 частину будинку успадкував ОСОБА_2 .
8.          28.09.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу частки 16/25 будинку.
9.          14.12.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу 9/25 частки будинку.
10.          Також для укладення зазначених договорів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надавалися довідки з Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №3917 та № 2145, в яких зазначено, що державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, на якій розташовані частини будинку не виготовлявся. (т.2 а.с. 4,7)
11.          11.04.2016 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 16/25 часток будинку.
12.          Також між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 9/25 часток будинку.
13. Згодом у АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1
14.          27.10.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . 
15.          Рішенням ХІХ сесії VІІ скликання Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 24.11.2017 надано дозвіл ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1200 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташованої по АДРЕСА_1 . Розмір та площа земельної ділянки уточнюються при виготовленні технічної документації. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виготовлену технічну документацію надати на затвердження до Бабаївської селищної ради.
16.           ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з цим рішенням не погодилися і звернулися до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

17.          Представник позивачів зазначив, що Рішенням виконавчого комітету №807 від 09.12.1997 позивачам було передано у спільну дольову власність земельну ділянку площею 1108 кв.м. для обслуговування будинку. На його думку, реєстрація права власності - це лише офіційне визнання державою вже існуючих речових прав на майно, й з моментом державної реєстрації права власності на земельну ділянку не пов`язується факт виникнення такого права.
18.          Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.  
Виникнення права власності повинно підтверджуватися державним актом на право приватної власності, однак зі змісту позовної заяви вбачається, що у позивачів зазначений документ відсутній, у зв`язку з чим, твердження позивачів про виникнення права власності у є не доведеним та безпідставним.
19.          Представник третіх осіб надала пояснення на позов, в яких зазначила, що докази, на які спираються позивачі, жодним чином не підтверджують незаконність рішення Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 24.11.2017. Позивачі будь-які права на земельну ділянку втратили у 2012 року, коли вони продали свої частки у житловому будинку літ. «А-1» з господарськими спорудами. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 
Також представник третіх осіб зазначила, що надані позивачами докази не доводять набуття позивачами права власності на земельну ділянку, оскільки право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, які позивачі не отримували, то такі земельні ділянки, які не пройшли державну реєстрацію, вважаються вільними і можуть бути надані іншим особам відповідно до Закону. У зв`язку з цим просила відмовити в задоволенні позову.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки не встановлено порушень прав та інтересів позивачів в ході розгляду справи рішенням ХІХ сесії VІІ скликання Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 24.11.2017.
Крім того, суд позивачі були ознайомлені зі змістом ст. 377 Цивільного кодексу України, за якою до особи, яка набула право власності на будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 
Також з урахуванням змісту п. 1 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 № 15-92, у разі звернення позивачів з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, виникне питання правомірності передачі земельних ділянок у власність відповідачем у грудні 1997 року, в той час, як строк дії повноважень на передачу земельних ділянок у власність обмежений 1992-м роком.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

21.           У касаційній скарзі позивач наголошує, що висновки судів є передчасними та їх зроблено з порушенням норм матеріального і процесуального права.
22.          Зазначає, що рішення XIX сесії Бабаївської селищної ради VII скликання "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 гр.гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_4 " від 24.11.2017 є незаконним, оскільки, рішенням виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №807 від 09.12.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було передано у спільну дольову власність земельну ділянку площею 1108 кв.м. для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Отже, саме з моменту прийняття вказаного ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є повноправними власниками земельної ділянки. Реєстрація права власності - це лише офіційне визнання державою вже існуючих речових прав на майно, й з моментом державної реєстрації права власності на земельну ділянку не пов`язується факт виникнення такого права. 
Крім того вважає, що відповідач, приймаючи спірне рішення, діяв поза межами своїх повноважень, оскільки земельна ділянка не перебувала у комунальній чи державній власності.
23.          21.01.2019 надійшов відзив від третіх осіб в якому останні покликалися на правомірність рішень судів попередніх інстанцій з огляду на відсутність доказів на підтвердження позивачами права власності на земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного рішення відповідача.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права у межах доводів касаційної скарги та дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
25.          Питання юрисдикції вже поставало у цій справі. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
26.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 про відмову у відкритті провадження скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
27.          Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
28.          Відповідно до ст. 7 ЗК України (в редакції від 18.12.1990) користування землею може бути постійним або тимчасовим.
29.          Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації (ч. 7, 8, 9 ст. 19 ЗК України від 18.12.1990).
30.          Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗК України ( в редакції від 18.12.1990) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
31.          Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
32.          Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
33.          Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю.
34.          ЗК України в редакції Закону України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, який набрав чинності 0101.2002, у п. 1 розділу Х «Перехідні положення» визначає, що рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.
35.          Декретом Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 у N 15-92, який діяв до 04.10.2006, було передбачено:
1.          Сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Забороняється передача у приватну власність земельних ділянок на територіях зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
2.          Установити, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.
3.          Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
6. Зупинити дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету.
36.          Пункт 6 вказаного Декрету втратив чинність на підставі Земельного кодексу України №  2768-III від 25.10.2001.
37.          Згідно зі ст. 126 ЗК України (в редакції на 25.10.2001) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
38.          Зазначеною нормою передбачено, що виникнення права власності у особи повинно підтверджуватися державним актом на прав приватної власності.
39.          Згідно зі статтею 126 ЗК України № 2768-III від 25.10.2001, в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення відповідачем, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
40.          Отже, на час прийняття спірного рішення відповідачем право приватної власності на земельну ділянку мало підтверджуватися виключно витягом з відповідного Державного реєстру прав або державним актом на право приватної власності на землю, як це передбачено нормами Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001.
41.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачі не замовляли та не виготовляли технічну документацію на зазначену спірну земельну ділянку, державні акти про право власності на зазначену земельну ділянку у позивачів відсутні, протилежного не було доведено суду касаційної інстанції. 
42.          Отже відповідні акти та витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно у позивачів відсутні, а тому немає підстав вважати, що земельної ділянки по АДРЕСА_1 належить позивачам на праві приватної власності. З огляду на це, оскаржуване ХІХ сесії VІІ скликання Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 24.11.2017 не порушує прав позивачів.
43.          За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
44.          За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
45.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 350, 356, 359  КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Малойвана Є.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 у справі №820/1400/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко