справа № 761/6049/20                                                  головуючий усуді І інстанції Фролова І.В.
провадження № 22-ц/824/3587/2022          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 травня 2022 року                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	 	
суддів:	Лапчевської  О.Ф., Мостової Г.І.,	 	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу. Позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 44 407,93 грн., судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 січня 2017 року в м. Київ відбулась ДТП, за участю автомобіля «Ауді», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер   НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 . Вказана пригода відбулася з вини  ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП не була застрахована, МТСБУ здійснило виплату  ОСОБА_2 у розмірі 43 107,93 грн., а також витратило 1300 грн. на послуги аварійного комісара. За таких обставин, позивач вважає, що набув право регресної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП, на підставі чого позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - відмовлено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 420,40 грн.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, через представника  - Сечко С.В. подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у  задоволенні позовних вимог.
 
При цьому, вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Перебіг строку позовної давності при суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до ст. 262 ЦК України зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У той час, відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Оскільки основне зобов`язання - виплата відшкодування відбулось 24 квітня 2017 року, з позовом МТСБУ звернулось, як зазначає відповідач 24.02.2020 року, тобто в межах трирічного строку для звернення, а тому, на думку апелянта, відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
04 лютого 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , згідно якого останній вважає висновки суду першої інстанції про те, що у даному спорі між сторонами виникли правовідносини суброгації цілком законними і просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи та ціну позову, дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону  передбачену  ч.4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 13 січня 2017 року о 08 год. 50 хв. в м. Київ на вул. Златоустівській, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ауді», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 та транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер    НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 .
 
Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення  ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.
 
Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Lexus», реєстраційний номер   НОМЕР_2 .
 
Цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується Довідкою з централізованої бази даних МТ СБУ від 19 квітня 2017 року.
 
ОСОБА_2 16 січня 2017 року звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, що сталась 13 січня 2017 року.
 
Згідно звіту №170120-00527 від 06 лютого 2017 року про оцінку автомобіля «Lexus», реєстраційний номер    НОМЕР_2 , складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus», у результаті його пошкодження, становить 43 107,93 грн.
 
За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди та перераховано на рахунок   ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 43 107,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3543рв від 24 квітня 2017 року.
 
МТСБУ залучило аварійного комісара, вартість послуг якого складає 1 300,00 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 38823 від 28 квітня 2017 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода. У МТСБУ виникло право зворотньої вимоги саме до Відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Позивачем при подачі позовної заяви неправильно було визначено характер спірних правовідносин (регрес) та у зв`язку з цим позов подано з порушенням строків позовної давності, про що відповідачем зроблено заяву, і що є підставою для відмови у його задоволенні.
 
Оцінюючи  висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
 
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
 
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
 
Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди.
 
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
 
Враховуючи викладене вірним є висновок суду першої інстанції, що у МТСБУ виникло право вимоги саме до Відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
 
Поряд з цим, оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів  виходить з наступного. 
 
Так, суд першої інстанції вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
 
Згідно закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.
 
До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК.
 
При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
 
Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі №200/13392/13-ц.
 
Отже, застосувавши до спірних правовідносин суброгацію як порядок відшкодування шкоди, суд першої інстанції  наведеного вище не врахував та не звернув уваги на обґрунтованість позову.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції помилково вважав, що право на звернення до суду з таким позовом виникло в МТСБУ саме з моменту ДТП.
 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.
 
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (стст. 11, 599, 1166 ЦК). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
 
При цьому, за ст. 1191 ЦК, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст.599 ЦК).
 
Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
 
Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 5.04.2017 у справі №6-2806цс16.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК).
 
Відповідно до ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).
 
Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 24.04.2017 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 24.02.2020 року, цей строк позивачем не пропущено.
 
Встановивши, що внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій у ДТП стороні позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.
 
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку  про відмову у задоволенні позовних вимог. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає, що рішеннясуду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, апеляційна скарга  підлягає задоволенню,  а рішення суду  необхідно скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення  позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
А відтак, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути судовий збір за подання  позову у розмірі 2 102,00 грн. та за апеляційний розгляд у розмірі 3 153, 00 грн., а разом 5 255 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу - задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове  відшкодування в порядку регресу в розмірі  44 407,93 грн..
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати у розмірі 5 255 грн..
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська
                                                             
                                                                                                                        Г.І. Мостова