Номер провадження: 22-ц/813/2527/22 
Справа № 501/3406/20
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 51

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - Марченко Ольги Миколаївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа професійна спілка «Солідарність») про визнання незаконним та скасування наказу №270 від 27.08.2020, стягнення середнього заробітку за час простою,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з вище зазначеним позовом (а.с.2-5) в якому просить: наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати; стягнути з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01.09.2020 по час ухвалення рішення суду, але не більше ніж по 31.10.2020; стягнути з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ», на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі визначених платіжними квитанціями. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.08.2020 на підставі наказу в.о. директора Порту за №270 їй було оголошено простій з 01.09.2020 по 31.10.2020 з оплатою за значений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Вказаний наказ позивач вважає незаконним, у зв`язку з тим, що відповідно до п.3.3.27. Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ»» за час простою не з вини працівника, працівникам структурним підрозділам (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час. Згідно з Додатком 2 Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», простій, якщо працівник находиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 не писала ніякої заяви, як-то передбачено п.3.3.27. діючого Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», відповідач не мав правових підстав відправляти її додому та встановлювати заробітну плату з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки (а.с.2-5)
09 лютого 2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позов ОСОБА_1 до Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа професійна спілка «Солідарність») про визнання незаконним та скасування наказу №270 від 27.08.2020, стягнення середнього заробітку за час простою задоволено. Визнано незаконним та скасувано наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. Стягнуто з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі 12468,38 гривень. Стягнуто з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 гривень (а.с.95-100).
11 березня 2021 року канцелярією Іллічівського міського суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - Марченко Ольги Миколаївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021. З оскаржуваним рішенням апелянт не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин по справі. Апелянт вважає висновок суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_2 в примусовому порядку без погодження Незалежною профспілкою встановлено з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року оплату праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки помилковим, адже відповідно до КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. Апелянт наголошує, що загальнодержавний карантин, не є виробничою ситуацією на підприємстві, а обставина через яку було оголошено простій оскаржуваним наказом виникла не через господарсько-виробничу діяльність ДП «МТП «Чорноморськ» і тому на думку апелянта, в такому випадку положення ч.3 ст.113 КЗпП України не підлягають застосуванню. Апелянт вважає, що так як в ДП «МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту, а отже власником разом з виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і системи оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів та інші питання. Апелянт наголошує на тому, що Держпраці надало роз`яснення, що оплата праці під час оголошення простою на підприємстві, внаслідок запровадження карантину, здійснюється відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України, згідно якої працівнику оплачується час простою з розрахунку не нижче від 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду. Також, апелянт зазначає, що на відміну від інших варіантів (відпустка, дистанційна робота) згода працівника для запровадження простою не потрібна, роботодавець може оформити все шляхом видання відповідного наказу. Апелянт зазначає, що під час здійснення розрахунку суд першої інстанції не врахував, що ДП «МТП Чорноморськ» оплачено ОСОБА_1 простій із розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, а ігнорування цього факту призводить до оплати простою за вересень та жовтень 2020 року у подвійному розмірі. Також, апелянт повідомляє, що у вересня 2020 року ОСОБА_1 цілий місяць – зо календарних днів, перебувала в основній щорічній відпустці, яку їй оплачено в повному розмірі, а у жовтні 2020 року ОСОБА_1 оплачено простій з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки у сумі 10149, 50 грн. Апелянт просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на ОСОБА_1 (а.с.103-107).
26 квітня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, поданий третьою особою – Незалежною профспілкою працівників МТП «Чорноморськ». Апеляційний суд не приймає до уваги відзив Незалежною профспілкою працівників МТП «Чорноморськ», оскільки вказана особа не залучалась до участі в справі, доказів на підтвердження того, що позивач є членом цієї профспілки в матеріалах справи відсутні. 
Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та порядок проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Клопотань про проведення відеоконференції не надходило. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст.8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав законного права в односторонньому порядку змінювати положення колективного договору ДП МТП «Чорноморськ», яким передбачено письмову згоду працівника на встановлення йому оплати праці з розрахунку 2/3 часової ставки без доплати за роботу в нічний та вечірній час. Відповідно до мотивувальної частини спірного наказу, оголошення простою застосовується у зв`язку з ризиком захворювання втому числі і позивача коронавірусом СОVID-19. Тобто не з вини позивача, для неї і оточуючих її працівників, на підприємстві склалася небезпечна виробнича ситуація в результаті якої є ризик захворювання небезпечним коронавірусом СОVID-19. Тому суд дійшов висновку, що дії відповідача про встановлення простою з оплатою праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки є неправомірними і такими, що суперечать ст.ст.1,3,6,8,19,64 Конституції України, ст.ст.2 , 2-1, 21, 213 КЗпП України, ст.ст.15, 21 Закону України «Про оплату праці», положенням п.3.3.27 та п.21 Додатку діючого колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» та порушують право позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирав і вільно погодився. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в ДП МТП «Чорноморськ» заступником начальника контейнерного терміналу з інформаційно-технологічної роботи, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.8-9). 
Позивач є членом профспілки «Солідарність» працівників МТП «Чорноморськ».
27 серпня 2020 року наказом в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» «Про заходи запобігання поширенню короновірусу Covid-19» за №270: 1) оголошено простій з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку до наказу; 2) начальнику відділу праці та заробітної плати кадрової служби ОСОБА_3 наказано здійснювати оплату з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку, з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог статті 113 КЗпП; 3) керівникам структурних підрозділів наказано забезпечити безперебійну роботу підпорядкованих підрозділів на термін дії карантину та ознайомлення працівників, зазначених у додатку, з наказом у найкоротший термін. Як вбачається з мотивувальної частини наказу, підставою для оголошення простою стало введення на всій території України карантину з 01.09.2020 року до 31.10.2020 року на підставі: пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2»; протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ» за №13 від 26.08.2020 року; необхідності вжиття з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства короновірусом Covid-19 профілактичних заходів (а.с.10).
Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для оголошення простою, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року за №1645-ІІІ визначено, що карантин – це адміністративні та медико-соціальні заходи, які застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних хвороб. Карантин встановлює та скасовує Кабінет Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідеміологічні та інші заходи, їх виконавці й терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб і додаткові обов`язки, що на них покладаються. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період може змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, а також можуть вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності (статті 1, 29).
Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року за №211 установив всеукраїнський карантин з 12.03.2020 року. 
Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року за №641 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 1 серпня до 19 грудня 2020 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року № 530-ІХ (далі — Закон № 530) передбачені конкретні рекомендації для роботодавців на період карантину. Цей Закон набув чинності 17.03.2020 року.
Згідно з пунктом сьомим Закону №530 внесено зміни до статті 14.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» 02.12.1997 року №671/97-ВР та визначено, що карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, є форс-мажорною обставиною.
Також, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №530 передбачено, що за ініціативою власника підприємства, установи, організації або уповноваженого органу може змінюватися режими роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема, щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб.
Окрім цього, з 2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року за №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який вніс низку уточнень та нововведень, зокрема, встановив порядок оплати роботи під час простою в карантинний період, врегулював режим дистанційної праці, можливість введення гнучкого режиму робочого часу (ГРРЧ).
Відповідно до ст. 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
При цьому, відповідно до положень статті 113 КЗпП простоєм вважається як призупинення роботи одного або декількох працівників, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства. 
Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства, дозволяє дійти висновку, що саме інші обставини, а конкретно введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, можуть бути причиною для запровадження простою.
Аналогічні роз`яснення неодноразово надавала Державна служба з питань праці. Зокрема, з метою реалізації заходів, передбачених законодавством у разі встановлення карантину, роботодавці зобов`язані вжити всіх можливих заходів, серед яких введення простою.
Таким чином, оскаржуванй наказ не суперечить нормам діючого законодавства, керівник ДП МТП «Чорноморськ» діяв в межах дискреційних повноважень та свавільності в його діях немає. Тому апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції про визнання незаконним спірного наказу в частині оголошення простою. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020 року в частині оголошення простою. 
Надаючи оцінку висновку першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час простою, апеляційний суд виходить з такого.
Порядок оплати часу простою врегульований статтею 113 КЗпП. Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Тобто, при простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним. А отже, застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), а також надання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на запровадження простою на підприємствізаконодавством не встановлено. 
На відсутність необхідності в отриманні згоди працівника (навіть формальної) на запровадження простою на відміну від інших варіантів (відпустка, дистанційна робота) так само звертала увагу Державна служба з питань праці у своїх роз`ясненнях.
Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.
В той же час, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені Кодексом законів про працю, є мінімальними державними гарантіями. Додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги може передбачати колективний договір. 
У колективному договорі підприємства (установи) встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, питання оплати праці режиму роботи, тривалості робочого часу та відпочинку (стаття 13 КЗпП). 
З даними положеннями кореспондуються норми статті 15 Закону України «Про оплату праці», за змістом яких форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. 
Таким чином, трудовим договором, колективними договорами, угодами можуть бути визначені вищі рівні оплати праці за час простою.
При цьому, під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). Однак, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є. Доплата до мінімальної зарплати при простої не здійснюється (роз`яснення Мінсоцполітики деяких питань оплати праці на виконання Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), однак це при повному місяці простою.
В ДП МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір 2001 року із змінами та доповненнями, укладений між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту згідно діючого законодавства (а.с.24-25). Таким чином, власником разом з виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і системи оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, та інші питання, які складають зміст колективного договору у відповідності до статті 247 КЗпП. 
Відповідно до пункту 3.3.27 Колективного договору за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (крім докерів-механізаторів), яких відпустили додому за їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час
Крім того, відповдіно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Згідно з пунктом 21 Додатку 2 «Перелік доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівникам порту» до Колективного договору просій не з вини працівника оплачується: 
- якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи – 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу в нічний та вечірній час;
- якщо працівник структурного підрозділу, якого відпустили додому – 2/3 годинної тарифної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час (а.с.26).
Законодавство не визначає, які документи треба видати в момент уведення простою. Проте, усі значущі події на підприємстві мають оформлятися належними організаційно-розпорядчими (первинними) документами, що також стосується і випадків простою. Так, у листі Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» від 23 жовтня 2007 р. №257/06/187-07 зазначається, що на час простою не з вини працівника: оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи); на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу; якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.
Питання щодо порядку оформлення простою також можуть визначатися правилами внутрішнього трудового розпорядку або в колективному договорі підприємства.
В ситуації, що склалася, 26 серпня 2020 року оформлено протокол №13 позачергового засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ», за змістом якого вирішено забезпечити суворе виконання протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню Covid-19 (пункт 1); в.о. начальника кадрової служби підготувати проект наказу щодо виведення працівників підприємства на простій згідно наданих списків (пункт 7) (а.с.59-62).
Законодавство також не визначає чітких вимог до складення наказу роботодавця. Як правило, у наказі зазначається підставу його запровадження; час простою; категорії працівників, на яких він поширюється (у разі індивідуального простою) або якого підрозділу (яких підрозділів) підприємства стосується простій; розмір оплати праці працівників під час простою; порядок оплати праці; необхідність присутності чи відсутність працівників на робочих місцях тощо.
Оскаржувним наказом від 27.08.2020 необхідність присутності або відсутності працівника на роботі не обумовлена. Із заявою (згодою) про знаходження вдома на період простою ОСОБА_1 у відповідності до пп.3.3.27 Колективного договору не зверталась. 
Визначальним в даному випадку є та обставина, що простій на період карантину, встановленого КМУ, оголошений власником не з вини працівника, і, виходячи з умов колективного договору, підставою для збереження працівниками структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час є та обставина, що цих працівників відпустили додому з їхньої згоди. 
Якщо ж працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.
За обставинами даної справи позивачка не надавала своєї письмової згоди на те, щоб її відпустили додому, на час оголошеного власником простою у зв`язку з встановленням карантину, тому у ДП «МТП «Чорноморськ» не було підстав для встановлення позивачці під час простою оплати праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що так як роботодавець мав законні підстави для оголошення простою у зв`язку з введенням Кабінетом Міністрів України карантину (у зв`язку зі значним поширенням коронавірусної інфекції COVID-19, що з 02.04.2020 року віднесено до форс-мажорних обставин) без згоди працівника на оголошення простою, то під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). При цьому, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці в вересні 2020 року по 30.09.2020 року включно, про що також позивачкою в її позовній заяві. Відповідно до розрахунку заробітної плати за вересень, ОСОБА_1 були нараховані виплати за відпустку без врахування просто. В подальшому, за жовтень позивачці була нарахована заробітна плата з врахуванням простою (а.с. 110).
Враховуючи вище наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 до видання відповідачем оспорюваного наказу, який обмежував оплату її праці, та фактично виплаченими коштами за жовтень 2020 року з розрахунку 2/3 годинної ставки. 
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 270 від 27.08.2020 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.
Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ЄДР 0001125672) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за жовтень 2020 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.10.2020 року по 30.10.2020 року.
Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ЄДР 0001125672) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн.
В решті заявлених вимог – відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                                А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік