Справа № 127/34681/21
Провадження № 22-ц/801/1060/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року	Справа № 127/34681/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/34681/21 за апеляційною скаргою адвоката Герасимчука О. О. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Медяної Ю. В., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Позов мотивований тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею, досяг повноліття та навчається на першому курсі денної форми навчання Вінницького національного технічного університету.
Указує, що відповідач є працездатним, отримує значний дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати та заробляти кошти, інших утриманців у відповідача немає, а тому він має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2025 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь  ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення  з 20 грудня 2021 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2025 року. 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на утриманні відповідача є діти від іншого шлюбу та він частково визнав позовні вимоги, а тому часткове задоволення позову відповідатиме критеріям розумності, справедливості та інтересам повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
У травні 2022 року адвокат Герасимчук О. О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 травня 2022 року справу призначено до розгляду на 06 червня 2022 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки факту, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частки від його заробітку (доходу).
Указує, що суд першої інстанції визначив аліменти у меншому розмірі ніж отримувала позивачка на утримання сина до досягнення ним повноліття. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.
У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю. 
Як слідує з копії договору про навчання у закладі вищої освіти №1384б-2021 від 16 серпня 2021 року, ОСОБА_3 зарахований до Вінницького національного технічного університету на перший курс денної форми навчання, спеціальність: 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка». 
У пункті 12 договору зазначено, що фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб. 
ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету електроенергетики та електромеханіки ВНТУ. Період навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025.
ОСОБА_1 сплатила на рахунок Вінницького національного технічного університету кошти за навчання ОСОБА_3 у сумі 14 000 грн, що підтверджується квитанціями №0.0.2233917020.1 від 17 серпня 2021 року та №0.0.2362400583.1 від 01 грудня 2021 року.
18 липня 2009 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_4 . 
У відповідача у шлюбі з ОСОБА_5 народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
За період з 01 лютого 2021 року по 31 січня 2022 року відповідачу виплачене грошове забезпечення у розмірі 214 814, 96 грн, що підтверджується довідкою №28 Військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2022 року. 
Як слідує з довідки №185 виданої 28 січня 2022 року начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_3 має ряд захворювань. 
Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Пред`являючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на витрати пов`язанні з навчанням, харчуванням, одягом, тощо.
Заперечуючи проти позову, відповідач, посилаючись на погіршення стану здоров`я, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу частково визнав позовні вимоги та зазначив, що він може надавати матеріальну допомогу сину в розмірі 1/12 від його заробітку (доходу).
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Ураховуючи повну зайнятість ОСОБА_3 на навчанні, що позбавляє його можливості отримувати самостійний заробіток, матеріальне становище сторін, наявність на утриманні у відповідача двох неповнолітніх дітей, докази про стан його здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі 1/7 частки від його заробітку (доходу).
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача, ОСОБА_1 мала довести спроможність відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі.
Вимоги позивачки про стягнення аліментів у вказаному нею розмірі не доведено.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд визначив аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у меншому розмірі ніж аліменти, які вона отримувала до досягнення сином повноліття, є необґрунтованими та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Такі доводи зводяться до переоцінки доказів та були предметом розгляду суду першої інстанцій і не знайшли свого підтвердження.
Аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мають різну правову природу. Положення СК України не визначають тотожності їх розміру. 
Визначення розміру аліментів має ґрунтуватися виключно на фактичних обставинах справи та жодним чином не пов`язується із розміром аліментів, які відповідач сплачував у минулому на утримання неповнолітнього сина. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно зазначив у рішенні суду прізвище позивачки і ці недоліки мають бути усунені судом апеляційної інстанції є безпідставними.
Допущення судом першої інстанції описок та граматичних помилок не є підставою для скасування судового рішення, однак можуть бути виправлені виключно у порядку ст. 269 ЦПК України. 
Обставини на які позивачка посилається в апеляційній скарзі нічим не підтвердженні, а тому не можуть впливати на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 

Ураховуючи те, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові  витрати слід компенсувати  за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Герасимчука О. О. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                                         С. К. Медвецький
судді:                                                               С. Г. Копаничук
                                                                         В. В. Оніщук