УХВАЛА
28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/1602/20
адміністративне провадження № К/990/8705/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 640/1602/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку, 
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 41910,96 грн;
стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 24 жовтня 2019 року по день ухвалення рішення, виходячи із розрахунку 1995,76 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 41  910,96 грн (сорок одна тисяча дев`ятсот десять гривень 96 коп.).
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 жовтня 2019 року по 07 лютого 2022 рік у розмірі 617  174,74 грн (шість сотень сімнадцять тисяч сто сімдесят чотири гривні 74 коп.).
Стягнуто на користь позивача здійснені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30  000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.
Стягнуто на користь позивача здійснені ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 4  372,01 грн (чотири тисячі триста сімдесят дві гривні 01 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Представник відповідача зазначає, що при винесенні оскаржуваних рішень судами не було взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а та від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18. 
Щодо посилань на зазначені справи, Верховний Суд наголошує, що правовідносини у справах №200/13482/19-а, №686/20491/18 та у справі № 640/1602/20 не є подібними.
Так, предметом спору у справі № 686/20491/18 є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» компенсації за вимушений прогул через невчасне повернення трудової книжки з дня звільнення по день повернення трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки належних при звільненні сум, заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності, невиплати авансів в узгодженому розмірі при прийомі на роботу, компенсації за невикористану відпустку.
У справі №200/13482/19-а предметом розгляду є визнання незаконним та скасування наказу Генерального прокурора про звільнення, зобов`язання Генерального прокурора поновити на посаді, стягнення середнього розміру заробітної плати та зобов`язання Генерального прокурора розглянути по суті подану заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Тоді, як предметом розгляду у цій справі є стягнення з Офісу Генерального прокурора вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку.
Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що у цій справі та наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
Також, касатор по тексту касаційної скарги зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 31 березня 2021 року у справі №320/2449/20, від 11 лютого 2021 року у справі №420/4115/20, від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19 та застосовані судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях. 
Верховний Суд зазначає, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Враховуючи, що автор касаційної скарги не обґрунтував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, а лише фактично висловив незгоду з вказаними правовими позиціями, підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.  
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 640/1602/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя	М.В. Білак