Постанова                               
іменем України                                  
                                                                       
01 червня 2022 року
м. Київ
 
справа 760/18128/20
провадження № 61-11598св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи: 
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Володимир Володимирович, 
заінтересована особа (стягувач) - Кредитна спілка «Співдружність»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, постановлену у складі судді Кушнір С. І., та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Березовенка Р. В., 
Лапчевської О. Ф., Нежури В. А.,  
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтуна В. В. (далі - державний виконавець), заінтересована особа - Кредитна спілка «Співдружність» (далі - КС «Співдружність»).
 
Скаргу мотивував тим, що у провадженні державного виконавця знаходиться ВП № 26365064 щодо стягнення із нього заборгованості на користь КС «Співдружність» у розмірі 934 970,00 грн. 
12 лютого 2020 року державний виконавець наклав арешт на два банківські рахунки, відкриті у Акціонерному товаристві Державний ощадний банк України (далі - АТ «Ощадбанк»): №  НОМЕР_1 та №  НОМЕР_2 . 
Вказував, що 16 березня 2020 року він звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з пенсійного рахунку №  НОМЕР_1 , надавши довідку з АТ «Ощадбанк» про те, що цей рахунок відкритий для отримання пенсії.
26 березня 2020 року державний виконавець виніс постанову про зняття арешту з рахунку №  НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Ощадбанк», примірник якої направлено до банку для виконання. Однак, цей рахунок з 30 червня 2020 року знаходиться у статусі «підготовлений до закриття», а з 14 серпня 2020 року - закритий.
Однак, рахунок №  НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк» є також пенсійним рахунком. Зарахування пенсії відбувається саме на цей пенсійний рахунок, який арештований у межах цього виконавчого провадження.
14 липня 2020 року на адресу Святошинського районного відділу ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) заявник направив заяву про зняття арешту з коштів, які перебувають на пенсійному рахунку №  НОМЕР_2 .
28 липня 2020 року державний виконавець надіслав лист-відповідь про неможливість зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 №  НОМЕР_2 до повного погашення боргу згідно з виконавчим документом.
 
Заявник вважав, що накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата пенсії, є неправомірним. Накладення арешту на спеціальні банківські рахунки незаконне та є перевищенням повноважень державного виконавця, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що призводить до порушення конституційних прав громадянина на отримання пенсії.
 
ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати дії державного виконавця неправомірними; 
- скасувати постанову державного виконавця від 12 лютого 2020 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на пенсійний рахунок.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 
2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року залишено без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що постанову про арешт коштів боржника винесено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. При цьому державний виконавець у постанові про накладення арешту на кошти боржника визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії.
 
Спростовуючи доводи заявника, суд апеляційної інстанції вказав, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 
2021 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
15 липня 2021 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Солом`янського районного суду міста Києва. 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
23 травня 2022 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та допустили порушення норм процесуального права та надали неправильну оцінку зібраним доказам, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
 
Заявник стверджує, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що рахунок, з якого він просить зняти арешт, є рахунком зі спеціальним режимом використання та призначений для зарахування пенсії, тому, згідно з положенням частини другої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягає арешту. 
Накладення арешту на всю пенсію є незаконним та таким, що порушує конституційні права особи на отримання гарантованих державою пенсійних виплат.
 
Посилаючись на положення статей 70 Закону України про виконавче провадження», статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначено розмір відрахувань, заявник вказує про порушення його конституційних прав на отримання пенсії.
Вважає помилковими застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20) до спірних правовідносин, оскільки обставини справ різняться. 
Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права             у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 (провадження 
№ 61-11118св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 161/8758/20 (провадження № 61-14919св20).
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою державного виконавця від 04 травня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26365064 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3462-1, виданого 17 січня 2008 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» заборгованості у розмірі 934 970,00 грн.
 
22 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 26365064 до зведеного виконавчого провадження № 27338677.
 
12 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову № 26365064 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику 
ОСОБА_1 . 
Копію постанови направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.
 
Згідно з довідкою, виданою ОСОБА_1 АТ «Ощадбанк» 13 березня 2020 року, ОСОБА_1 у ТВБВ №10026/0125 філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 25 липня 2017 року відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_1 .
 
16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського РВ ДВС м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) з клопотанням про зняття арешту з пенсійного рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк», оскільки він є рахунком для отримання пенсії.
 
26 березня 2020 року постановою головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Ковтуна В.В. знято арешт з рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».
 
Із довідки, виданої 09 червня 2020 року АТ «Ощадбанк» Журавському С. В., встановлено, що ОСОБА_1 у ТВБВ №10026/0125 філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 15 липня 2015 року відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_2 .
 
09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського РВ ДВС м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) з клопотанням про зняття арешту з пенсійного рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Ощадбанк».
 
Листом Святошинського РВ ДВС м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) від 12 червня 2020 року боржника ОСОБА_1 повідомлено, що 26 березня           2020 року винесено постанову про зняття арешту з пенсійного рахунку №  НОМЕР_1 , тому зняти арешт з рахунку № НОМЕР_2 не виявляється можливим до повного погашення заборгованості,  згідно з виконавчим документом.
 
Із повідомлення АТ «Ощадбанк» від 24 лютого 2021 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок у гривні №  НОМЕР_2 у філії Головного управління по 
м. Києву та Київській області ТВБВ 10026/0125, для соціальних/пенсійних виплат. Додатково інформовано про наявність карткового рахунку №  НОМЕР_1 , відкритого 25 липня 2017 року, за яким підтверджено відсутність цільових зарахувань коштів, за весь період дії рахунку з 25 липня 2017 року по 23 лютого 2021 року. Залишок станом на 23 лютого 2021 року становить нуль гривень, нуль копійок. Технічна стадія рахунка «у процесі закриття», фактична дата закриття рахунку відбудеться 19 травня 2021 року.
 
Мотивувальна частина 
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвали суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
 
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію також визначається Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»). 
 
При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х  Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції  України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.
 
Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість  контролю за сумами заробітної плати, пенсії, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.
 
Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
 
Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
 
З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 20 відсотків пенсії за іншими видами стягнень. 
 
Зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті. 
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом. 
 
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови). 
 
При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. 
 
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
 
Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
 
Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
 
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від  20 квітня 2022 року  у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).
 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця,       ОСОБА_1 просив визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову державного виконавця                   від 12 лютого 2020 року у частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на пенсійний рахунок, та посилався на те, що вказані дії державного виконавця є порушенням статей 52, 59 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою старшого державного виконавця від 12 лютого 2020 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 , у тому числі грошові кошти, які розміщені на рахунках в АТ «Ощадбанк».
При цьому державний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.
 
Разом з тим, банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертав виконавцю його постанову без виконання.
Судами встановлено лише фактичні обставини щодо наявності рахунків та зарахування на них пенсійних та інших коштів.
Наявна в матеріалах справи довідка від 09 червня 2020 року за рахунком №  НОМЕР_2 не свідчить про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, а лише повідомляє про те, що ОСОБА_1 відкрито пенсійний рахунок. Крім того, дана довідка не містить підтвердження того, що цей рахунок використовується виключно для отримання пенсії.  
 
Оскільки АТ «Ощадбанк», який виконував оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, не визначив статус коштів, які надходять на рахунок №   НОМЕР_2 , як такі, накладення арешту на які заборонено законом, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що у виконавця були відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту з рахунку, на який надходять пенсійні кошти боржника.
 
Станом на час винесення оскаржуваної постанови 12 лютого 2020 року про арешт коштів боржника державний виконавець не мав інформації про віднесення рахунків боржника в АТ «Ощадбанк» до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.
В свою чергу АТ «Ощадбанк» не повідомив державного виконавця про  неможливість накладення арешту на вказані рахунки.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що накладення арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію, яка є його єдиним джерелом доходу, поставило його у скрутне матеріальне становище, однак арешт не скасували, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що 26 березня 2020 року  державний виконавець за заявою боржника зняв арешт з рахунку №  НОМЕР_1 , який був визначений банком як пенсійний рахунок, та на який заявник мав можливість отримувати пенсійні виплати, але вже 30 червня 2020 року звернувся до банку із заявою про закриття цього рахунку. 
 
Колегія суду звертає увагу на ту обставину, що маючи два рахунки в АТ «Ощадбанк», заявник у березні 2020 року, тобто відразу ж після накладення арешту на рахунки, звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту лише з одного рахунку, не повідомляючи про те, що на цей рахунок кошти не зараховуються, не повідомляючи про статус другого рахунку та не заявляючи про зняття арешту з другого рахунку. А в подальшому, після зняття арешту з першого рахунку, звернувся до банку із заявою про закриття цього рахунку. Після закриття рахунку, з якого був знятий арешт, у серпні 2020 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та про скасування постанови від 12 лютого 2020 року в частині накладення арешту на другий рахунок. 
 
Таким чином, виконавець, приймаючи оскаржувану постанову 12 лютого 2020 року, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», натомість заявник, отримавши 12 червня 2020 року відмову виконавця про зняття арешту з рахунку, на який надходять пенсійні кошти, не оскаржив її в порядку статті 477 ЦПК України. 
Ураховуючи, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) виклала висновки щодо застосування положень статей 52, 59 Закону України «Про виконавче провадження», які є обов`язковими для застосування, колегія суддів спростовує посилання ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду           03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 (провадження                             № 61-11118св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 161/8758/20 (провадження № 61-14919св20).
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судів попередніх інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
Судами попередніх інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували положення Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвали суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                                          Г. В. Коломієць

                                                                                                          Р. А. Лідовець

                                                                                                          Ю. В. Черняк