УХВАЛА

31 травня 2022 року 
м. Київ
cправа №  914/4160/14 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника - Нестерович Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні через Господарський суд Львівської області касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області
на постанову Західного апеляційного господарського суду 
від 23.12.2021
у складі колегії суддів: Желік М.Б.- головуючий,    Малех І.Б., Орищин Г.В.
та на ухвалу Господарського суду Львівської області
від 15.09.2021
у складі судді Артимович В.М.
у справі № 914/4160/14
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тетра-Агро", 
про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", - 

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат".

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2016 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", введено процедуру санації боржника.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2021, зокрема,  задоволено заяву керуючого санацією Рудницького О.С., припинено процедуру санації ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" та повноваження керуючого санацією, затверджено мирову угоду від 07.09.2021, провадження у справі № 914/4160/14 закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Львівській області        звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Не погоджуючись з ухваленою постановою, Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області     подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення яким відмовити в затвердженні мирової угоди та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 914/4160/14 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2021; призначено розгляд касаційної скарги на 31.05.2022 о 10    год. 15    хв.         

Боржником подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Головою правління та представником боржника на електронну пошту суду надіслано клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги на іншу дату.

Вказані клопотання мотивовані наявністю критичної ситуації з пальним та транспортним сполученням між містами та неможливістю забезпечення участі уповноваженого представника боржника в судовому засіданні 31.05.2022, а також відсутністю технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з огляду на відсутність в нього необхідного обладнання та нормального доступу до мережі Інтернет.

Представник скаржника в судовому засіданні 31.05.2022 заперечив проти вказаних клопотань.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Учасники справи не обмежені законом в кількості уповноважених осіб для представництва їх інтересів в тому рахунку і в суді касаційної інстанції.

При цьому, ухвалою Верховного Суду від 11.05.2022 у цій справі задоволено клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про участь в судовому засіданні 31.05.2022 о 10:15 год. у справі № 914/4160/14 в режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у приміщенні суду, що знаходиться за адресою: вул. Личаківська, 128, м. Львів, 79014, зал ВКЗ.

Заявниками, у клопотаннях про відкладення розгляду касаційної скарги, також зазначено про те, що їм відомо про зміст вказаної ухвали.

Разом з тим, заявниками не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у вказаних клопотаннях.

Також, із місту ухвали Суду від 05.04.2022, якою було відкрито касаційне провадження у справі № 914/4160/14 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області, доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Окрім того, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити також про те, що аргументи заявників щодо відсутності технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з огляду на відсутність в нього необхідного обладнання та нормального доступу до мережі Інтернет, є взаємо суперечливими із фактом подачі обох клопотань шляхом їх направлення на електронну пошту Суду. 

Відтак, суд касаційної інстанції в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 31.05.2022 у цій справі уповноваженого представника боржника.

Окрім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати касаційну скаргу в судовому засіданні 31.05.2022 за відсутності уповноваженого представника боржника. Відсутність представника боржника в цьому випадку не перешкоджає розгляду касаційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя.  

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника,  дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

У поданій касаційній скарзі Головне управління ДПС у Львівській області послалося на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи положень частини сьомої    статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", статей 6, 48, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, статей 192, 243, 269 ГПК України та не врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 910/26972/14 при вирішенні спору у подібних правовідносинах, за якими:

- існує законодавчо встановлена заборона на відстрочення та розстрочення заборгованості з ЄСВ у порядку укладення мирової угоди;

- подана на затвердження до господарського суду у справі про банкрутство мирова угода підписана не усіма сторонами (кредиторами) у справі, тому є неукладеною, що в свою чергу виключає можливість затвердження такої мирової угоди судом відповідно до приписів статті 192 ГПК України; 

- відсутні в Кодексі України з процедур банкрутства норми, які б надавали учасникам справи про банкрутство право на укладення мирової угоди, а також регулювали порядок укладення такої угоди.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -  на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК України, частиною другою якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №      910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №       233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Проаналізувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.07.2020 у справі № 910/26972/14, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у справі № 914/4160/14, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, виходячи з наступного.

Так, у справі № 910/26972/14 Верховний Суд постановою від 09.07.2020 скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 та ухвалив нове рішення у справі, яким зокрема відмовив у затвердженні мирової угоди 04.11.2019 між ПАТ "Гідромеханізація", кредиторами ПАТ "Гідромеханізація" в особі голови комітету кредиторів боржника - Приватної компанії "Colledo Limited" та третьої особи - інвестора ТОВ "Правочин" та поновив провадження у справі № 910/26972/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гідромеханізація".

Під час розгляду вказаної справи суд касаційної інстанції зазначив про встановлені фактичні обставини та дійшов, зокрема, таких висновків:

- постановою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ПАТ "Гідромеханізація" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру;

- розглядаючи спільну заяву кредиторів, боржника та інвестора про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство, місцевий суд, керуючись приписами пунктів 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень, статей 2, 48 Кодексу України з процедур банкрутства та статей 192, 234 ГПК України, виходив з того, що з моменту набрання чинності 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства його положення підлягають застосуванню до процедури банкрутства ПАТ "Гідромеханізація" у справі № 910/26972/14, яке з 29.01.2018 здійснюється на стадії ліквідаційної процедури; зазначений Кодекс не містить заборони щодо укладення мирової угоди у справах про банкрутство; також, сторони вправі укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу в силу частини другої статті 192 ГПК України;

- при затвердженні мирової угоди місцевий суд керувався положеннями статті 192 ГПК України, які передбачають можливість врегулювання спору між сторонами на підставі взаємних поступок сторін шляхом укладення мирової угоди, як загальними нормами господарського процесуального законодавства, та частиною першою статті 2, абзацом 5 частини шостої статті 48 Кодексу України з процедур банкрутства, зазначивши про відсутність заборони у цьому Кодексі щодо укладення мирової угоди у процедурах банкрутства, а також про те, що умови мирової угоди не порушують вимог чинного законодавства України;

- керуючись пунктом 1 частини п`ятої статті 192 ГПК України, судам належало відмовити у затвердженні мирової угоди як такої, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, законодавства про банкрутство та суперечить інтересам податкового органу (скаржника), який не давав згоди на укладення від його імені мирової угоди на умовах списання податкового боргу та єдиного соціального внеску на суму понад 3 мільйони гривень, що також заборонено частиною сьомою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

Натомість у справі № 914/4160/14, яка розглядається, судами першої та апеляційної установлено обставини та зроблено висновки, за якими:

- Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2016 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" та введено процедуру санації боржника; 

- 21.10.2019 втратив чинність    Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"    на підставі пункту 2    Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства. Відповідно до пункту 4    Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства    з дня введення в дію цього    Кодексу    подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього    кодексу    незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього    Кодексу    перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до    Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього    Кодексу. Процедуру санації Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" було відкрито ухвалою Господарського Львівської області від 10.08.2016, станом на 21.10.2019 процедура санації боржника тривала, відтак провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" продовжується відповідно до    Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- після спливу строку відстрочки задоволення вимог кредиторів, виконання зобов`язань боржника перед Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в сумі 4        543 192, 62 грн. (вимоги третьої черги) боржник сплачує в січні 2023 року, а в сумі 572 169, 63 грн. (вимоги шостої черги) боржник сплачує в серпні 2026 року;

- відповідно до пункту 2 частини першої    статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"    вимоги із зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, погашаються у другу чергу задоволення вимог кредиторів. На момент укладення мирової угоди вимоги другої черги реєстру кредиторів боржника є погашеними (сплаченими), а умови мирової угоди не містять положень щодо списання, розстрочення чи відстрочення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- відповідно до частини сьомої    статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на яку покликається апелянт,        сума недоїмки з єдиного внеску не підлягає списанню, зокрема, в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог        Закону України        "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього    Закону    несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску. Таким чином, вказана норма забороняє саме списання недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску, а не її відстрочення чи розстрочення.

Підсумовуючи вищевикладене:

1. У справі № 910/26972/14 провадження перебувало на стадії ліквідаційної процедури яка здійснювалася в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства; мирова угода у справі була укладена на підставі статті 192 ГПК України; мирова угода була укладена на умовах списання податкового боргу та єдиного соціального внеску, що суперечило приписам частини сьомої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

2. У справі яка розглядається № 914/4160/14 провадження перебувало на стадії процедури санації, яка відповідно до приписів пункту 4    Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства здійснювалася в порядку передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; мирова угода у справі була укладена на підставі статті 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; судами встановлено, що на момент укладення мирової угоди вимоги другої черги реєстру кредиторів боржника є погашеними (сплаченими), а умови мирової угоди не містять положень щодо списання, розстрочення чи відстрочення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а після спливу строку відстрочки задоволення вимог кредиторів, виконання зобов`язань боржника перед Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в сумі 4        543 192, 62 грн. (вимоги третьої черги) боржник сплачує в січні 2023 року, а в сумі 572 169, 63 грн. (вимоги шостої черги) боржник сплачує в серпні 2026 року.

Отже, аналіз висновків, зроблених у оскаржуваних судових рішеннях у справі № 914/4160/14, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведеній постанові Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 910/26972/14, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, із застосуванням різних норм права, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними. 

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Керуючись положеннями статей 234, 287, пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2021 у справі № 914/4160/14.

2. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  В. В. Білоус

Судді                                                                                               С. В. Жуков

                                                                                                           Н. Г. Ткаченко