КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 759/15583/21                                                                       Головуючий у 1-й інст. - Бабич Н.Д.
Апеляційне провадження  22-ц/824/4475/2022                                       Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
        06 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства спільного підприємства «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство спільне підприємство «Партнер» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 29 100,00 грн., інфляційні втрати 2 672 грн 17 к., 3 % річних 950 грн 24 к., сплачений судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
 
Посилався на те, що відповідно до рішення Київської міської ради № 138 від 09 березня 1992 року земельна ділянка по  АДРЕСА_1  відведена ПрАТ СП "Партнер" для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування.  ОСОБА_1  став власником побудованого гаражного боксу №  НОМЕР_1 , який знаходиться на земельній ділянці позивача за адресою по  АДРЕСА_1 . 
 
Зазначає те, що позивач охороняє даний гаражний бокс та автомобіль, який належить відповідачу. Відповідач отримав перепустку на в`їзд на територію стоянки, а позивач охороняє об`єкт нерухомості, землекористувачем та балансоутримувачем земельної ділянки, на якій розташований гараж відповідача (машиномісце), є ПАТ СП "Партнер", який у своїй діяльності керується Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках , затверджених Постановою КМУ від 22.01.1996 року. 
 
Відповідно до п. 27 Правил автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі зникнення, розкомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть повну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку, оскільки відповідач є власником гаражного боксу та регулярно користується послугами позивача, однак не оплачував їх у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість за період з 01.07.2015 року по 10.06.2021 року в  розмірі 29 100,00 грн., інфляційні втрати за період з 01.07.2015 року по 10.06.2021 року в розмірі 2 672 грн 17 к., 3 % річних за період з 01.07.2015 року по 10 червня 2021 року в розмірі 950 грн 24 к.
 
         У вересні 2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до 30 600,00 грн., інфляційні втрати 2 207 грн 59 к., 3 % річних 853 грн 88 к.
 
         Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року позов Приватного акціонерного товариства спільного підприємства «Партнер» - задоволено частково.
 
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ СП «Партнер» заборгованість з липня 2018 року по вересень 2021 року в розмірі 18 900, 00 грн., інфляційні втрати 951 грн 56 к,. та 3% річних 473 грн 29 к., а всього загальну суму 20 324 грн 85 к. 
 
       Стягнуто з бюджетних асигнувань Державного казначейства України на користь ПАТ «Партнер» 2 270 грн сплаченого судового збору та 4 500 грн витрат на правову допомогу, а всього 6 770 грн. 
       Не погоджуючись з рішенням суду,  20 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовута стягнути судові витрати на професійно правничу допомогу .
 
Посилається на те, що земельна ділянка була відведена не міською, а районною радою і не позивачу, а в 1992 році Малому підприємству "Партнер", як гаражному кооперативу. Земельна ділянка не була переоформлена на ПАТ СП «Партнер».
 
Крім того, посилається на те, що згідно листа Департаменту земельних ресурсів КМДА № 057-057/Л-2812-26146 від 23 листопада 2021 року земельні ділянки на АДРЕСА_1 обліковуються за СП "Партнер. Земельна ділянка використовується позивачем незаконно і за оренду ділянки Київській міській раді не сплачується ні копійки.
 
             Посилається на те, що позивач не надав суду жодного підтвердження наявності між ним і відповідем жодних договірних зобов`язань. Крім того, позивачем не надано жодного доказу щодо понесених витрат безпосередньо у взаємовідносинах із відповідачем та які саме послуги він надає.
 
          Зазначає про те, що позивач не надав доказів , що ним надаються послуги безпосередньо відповідачу та відсутні підтвердження того, що відповідач користується послугами позивача із серпня 2015 року по дату подання позову 12 липня 2021 року.
 
         Відповідач вказує на те, що жодних зобов`язань перед ПАТ СП "Партнер" у нього немає, подача електроенергії на його машине місце припинена з 01 серпня 2015 року. Під охорону гаражний бокс № НОМЕР_1 не брався з серпня 2015 року.
 
        Крім того, суд першої інстанції у своєму рішення посилається на накази позивача від 30 грудня 2018 року № 122 та від 28 грудня 2018 року № 98, однак судом не було з`ясовано чи доводилися до відома відповідача ці накази і чи йому було відомо про них. Позивачем не надано жодних доказів суду про те, що відповідачу відомо про вищевказані накази та про збільшення сум по оплаті послуг.
 
     Посилається на те, що позивачем та судом першої інстанції не взято до уваги лист Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації за № 107-17/ОП/Л-1385-4528 від 24 вересня 2015 року про надання безоплатного місця для паркування інваліду другої групи загального захворювання ОСОБА_1 на території автостоянки "Партнер - 5" по АДРЕСА_1 .(а.с.76).
 
     Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
             Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
           Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не оспорюється, що з 01 липня 2015 року відповідач ОСОБА_1 не здійснював оплати за внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, таким чином загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.07.2015 року по 11.09.2021 року становить сновний борг 30 600,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 207 грн 59 к. та 3% річних 853 грн 88 к.
Колегія суддів не  погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
      1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та   заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
      2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
      3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
     4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
     5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
     6) як розподілити між сторонами судові витрати;
     7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
     8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що відповідно до рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 відведена ПАТ СП Партнер для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування.
Встановлено, що наказом позивача № 122 від 30.12.2016 року, з 01.01.2017 року встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат по автостоянці №5 по по АДРЕСА_1 - 400,00 грн. (а.с. 22).
Наказом позивача № 98 від 28.12.2018 року встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат по автостоянці № 5 по АДРЕСА_1 з 01.01.2019 року - 500,00 грн. (а.с. 24).
ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 (машиномісця), розташованого по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач побудував на території вказаної земельної ділянки гаражний бокс № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яку обслуговує ПАТ СП Партнер.  ОСОБА_1  постійно користувався послугами позивача. 
Відповідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПАТ СП Партнер відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.
          Апеляційним судом встановлено,  що земельна ділянка була відведена не міською а районною радою і не позивачу, а в 1992 році Малому підприємству "Партнер", як гаражному кооперативу. Земельна ділянка не була переоформлена на ПАТ СП «Партнер».
 
Відповідно до  листа Департаменту земельних ресурсів КМДА № 057-057/Л-2812-26146 від 23 листопада 2021 року згідно з даними Міського земельного кадастру земельні ділянки на АДРЕСА_1  (облікові коди) 75:271:0098 та 75:271) площами 6709,80 кв.м та 7203, 71 кв.м обліковуються за СП "Партнер. 
 
За поданням Департаменту рішення щодо передачі(надання) вказаних земельних фізичним або юридичним особам у власність (користування) Київська міська рада не приймала.
 
Водночас зазначаємо, що відомості Міського земельного кадастру не є  підтвердженням виникнення права власності (користування) земельними ділянками та носять виключно інформативний характер. (а.с.232).
 
Судом встановлено, що з 01.07.2015 року  ОСОБА_1 не здійснював оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Апеляційним судом встановлено,  що між Приватним акціонерним товариством спільне підприємство «Партнер» та ОСОБА_1 договір по зберіганню і охороні транспортного засобу власника в гаражі № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 не укладався. 
Оскільки договір по зберіганню і охороні транспортного засобу власника у гаражі № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору зі зберігання і охорони майна (транспортного засобу) сторони не надали, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в частині щомісячних внесків за охорону автомобіля, так як таких обов`язів у відповідача  ОСОБА_1 перед позивачем Приватним акціонерним товариством спільне підприємство «Партнер» не виникло. 
 
Крім того, доказів відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України направлення договору відповідачу для підпису ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не надано. 
Судом першої інстанції не взято до уваги те, що з 1 серпня 2015 року і до тепер автомобіль відповідача не здавався під охорону позивача, оскільки відповідача не пропускали на автостоянку.Крім того, у журналі охорони немає жодного запису про заїзд на територію автостоянки відповідача і позивачем не надано жодного доказу, що відповідачу надавались послуги із зберігання його автомобіля. 
 
Тобто, жодних правочинів між сторонами не укладалось, а позивачем не пропонувалось відповідачу укласти договір за яким би він надавав послуги.
 
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що  позивачем не надано доказів , що ним надаються послуги безпосередньо відповідачу та відсутні підтвердження того, що відповідач користується послугами позивача із серпня 2015 року по дату подання позову 12 липня 2021 року.
 
Суд першої інстанції у рішенні посилається на накази позивача від 30 грудня 2018 року № 122 та від 28 грудня 2018 року № 98, однак судом не було з`ясовано чи доводилися до відома відповідача ці накази і чи відповідача  було повідомлено та ознайомлено з даними наказами, оскільки докази цього відсутні в матеріалах справи. 
 
Тобто, позивачем не надано доказів суду відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України про те, що відповідачу відомо про вищевказані накази та про збільшення сум по оплаті послуг.
 
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 585 від 25 травня 2021 року "Про затвердження Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів" в розділі "Безоплатне паркування транспортних засобів" зазначено:
 
-документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем та судом першої інстанції не взято до уваги лист Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації за № 107-17/ОП/Л-1385-4528 від 24 вересня 2015 року про надання безоплатного місця для паркування інваліду другої групи загального захворювання ОСОБА_1 на території автостоянки "Партнер - 5" по АДРЕСА_1 .(а.с.76).
 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
 
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
 
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
 
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено судом першої інстанції за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повному обсязі відповідають обставинам справи.
 
 Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ПАТ СП «Партнер» відмовити.
 
Виходячи з положень ст. ст.141, 382 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу відповідачем апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн.
 
           Відповідно до п.1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
             2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
           1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
         2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
         3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
        4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
        1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
        2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
        3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
        4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Доводи ОСОБА_1 щодо стягнення з ПАТ СП «Партнер» на його користь  витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не додано договору  про надання правничої допомоги,  акту виконаних робіт, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт із зазначенням їх вартості.
 
Крім того, в матеріалах справи наявна лише  копія ордеру на надання правової допомоги.
 
Таким чином,  правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з позивача  витрат на правничу допомогу немає.

      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року - скасувати.
 
Ухвалити нове рішення наступного змісту.  
 
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства спільного підприємства «Партнер" - відмовити. 
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства спільного підприємства «Партнер»  (РНОКПП 13684158, адреса: м. Київ - 148, вул. Жмеринська, 1-а) на користь держави судовий збір у розмірі 3 405 грн на розрахунковий рахунок UA548999980313101206080026010, отримувач коштів УК у Солом`янському районі/Солом`янський район/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

              Головуючий     

 
              Судді