ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/787/22 Справа № 932/18767/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

       У грудні 2019 року АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - ДОУ АТ “Ощадбанк” звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 14.08.2018 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 0623/43, відповідно до умов якого позивач зобов`язується надати відповідачу на умовах цього договору кредит на споживчі цілі, а ОСОБА_1 зобов`язується належним чином використати та повернути в передбачені договором строки цей кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 
Позивачем зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме – надані відповідачу грошові кошти в розміру та на умовах, встановлених Договором. 
Відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 18.12.2019 року у розмірі 23 164,62 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 18 330,45 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 3 262,86 грн, пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 1 159,69 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 432,11 грн, 3 проценти річних за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 111,26 грн, 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 39,42 грн, втрати від інфляції за погашення боргу у розмірі 16,58 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 40,94 грн. 
       Просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 164,62 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - ДОУ АТ “Ощадбанк” відмовлено в повному обсязі.
       Не погодившись з таким рішенням, АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - ДОУ АТ “Ощадбанк” подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно п. 3.9.3 Кредитного договору строк повернення кредиту є таким, що настав і Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня, зокрема, в разі прострочення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів.
Пунктом 3.10 Кредитного договору передбачена зміна терміну остаточного повернення кредиту.
Враховуючи умови Кредитного договору та наявність виниклого прострочення виконання зобов`язання понад 58 календарних днів, відбулась зміна терміну остаточного повернення кредиту, оскільки 58 день прострочки є 10.10.2019 року, наступним робочим днем, тобто днем коли Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість в повному обсязі є 11.10.2019 року, а з позовом Банк звернувся в грудні 2019 року.
Таким чином, в даному випадку суд помилково посилається на ч. 10 ст. 11 ЗУ “Про захист прав споживачів”, у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій було встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. 
       Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з наступних підстав.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом встановлено, що 14 серпня 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10003/0623 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Догові про споживчий кредит №0623/43 (далі – кредитний договір).
Відповідно до п. 2.1 Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п. 2.2. кредитного договору, кредит надається в загальному розмірі 25 000,00 грн на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 13 серпня 2023 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору.
Отже, сторонами було погоджено строк кредитування – до 13 серпня 2023 року включно.
Пунктом 3.3.3. договору передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 416,67 грн та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з вересня 2018 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок позивача.
Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 18.12.2019 року, відповідачем допущено прострочення сплати кредиту та порушений графік внесення чергових платежів. З 31.07.2019 року відповідач взагалі припинив сплачувати заборгованість за кредитом.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті спору, виходив із того, що позивачем взагалі не вживались заходи щодо направлення Вимоги позичальнику, відповідно до якої Банк повідомив би ОСОБА_1 про порушення ним умов кредитного договору та необхідність дострокового виконання протягом 30-ти денного строку обов`язку із повернення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим банк не набув право на дострокове стягнення суми боргу, тому позов пред`явлений передчасно. 
Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обгрунтованим.
Так відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.
Пунктами 2.2, 3.2.1 кредитного договору № 0623/43 від 14 серпня 2018 року передбачено, що позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 25 000,00 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 серпня 2023 року у безготівковій формі шляхом одноразового перерахування коштів на поточний рахунок відповідача.
Надані позивачем документи містять відомості про отримання кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до п. 3.3 укладеного між сторонами договору про споживчий кредит передбачено порядок повернення (погашення) кредиту, сплати процентів та інших платежів. Так, починаючи з вересня 2018 року відповідач повинен був здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 416,67 грн та сплату обумовлених процентів.
Пунктом 3.5 цього договору було передбачено право позивача на договірне списання коштів з поточного рахунку відповідача для сплати процентів за користування кредитом; сплати комісійної винагороди; щомісячних обов`язкових платежів на погашення кредиту.
Відповідно до норм ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач вправі вимагати у відповідача дострокового повернення частинами позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
При цьому таке право дострокового повернення означає, що позивач вимагає зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що банк не набув право на дострокове стягнення суми боргу, оскільки позивачем взагалі не вживались заходи щодо направлення Вимоги позичальнику, відповідно до якої Банк повідомив би ОСОБА_1 про порушення ним умов кредитного договору та необхідність дострокового виконання протягом 30-ти денного строку обов`язку із повернення всієї суми кредиту, тому позов пред`явлений передчасно.
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник вказував на безпідставність невзяття судом першої інстанції п. 3.9.3, п. 3.10 договору, де сторони домовились про зміну умов зобов`язання за цим договором, а саме: зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв`язку з настанням вказаних в п. 3.10.2. договору обставин (порушення зобов`язання позичальника за цим договором) (відкладальні обставини). Кредит у відповідності до вищезазначеного є відізваним, по кредитному договору змінено термін остаточного повернення, що не потребує додаткових попереджень чи вимог з боку банку (дана подія вже є обумовлена договором). П. 3.10.2. передбачено, що термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати виникнення будь-якої з відкладальних обставин, і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти та інші платежі не пізніше наступного робочого дня. 
Також, вказує на помилковість суду першої інстанції стосовно посилань на ч. 10 ст. 11 ЗУ “Про захист прав споживачів”, у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій було встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, оскільки вказана норма стосується повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав. Проте, за даним договором строк виконання змінився, а відтак у банку відсутній обов`язок щодо надсилання позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту.
Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.
З матеріалів справи видно, що кредитний договір укладено 14 серпня 2018 р., банк звернувся до суду 24 грудня 2019 р. з вимогою дострокового повернення наданого споживчого кредиту. При цьому, жодного повідомлення на адресу позичальника щодо порушення умов договору та у зв`язку з цим дострокового повернення суми виданого кредиту банк не направляв.
Відповідно до п. 3.9.1. договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов`язків та недотримання умов передбачених договором, вимагати повернення суми кредиту та сплати процентів та інші нарахування у разі затримання сплати всіх нарахування на один місяць.
Відповідно до п. 3.10.1. договору, сторони, керуючись ст. ст. 212, 611 ЦК України, домовились про зміну умов зобов`язання за цим договором, а саме: зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв`язку з настанням вказаних в п. 3.10.2. договору обставин (порушення зобов`язання позичальника за цим договором) (відкладальні обставини).
Водночас, умовами договору, зокрема п. 3.9.2. передбачено, що повернення кредиту та платежів, строк яких не настав, повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів строк сплати яких не настав, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, є зміною терміну остаточного повернення кредиту. Сторони домовились, що такий строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення.
Вказані умови договору кореспондуються з ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Слід також зазначити, що умовами договору, на які посилається позивач, розділу 3.10 щодо відкладальної обставини, також передбачено особливі умови щодо платежів строк сплати яких не настав.
Пунктом 3.10.2. визначено, що термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати виникнення будь-якої з вказаних в цьому пункті договору відкладальних обставин (прострочення виконання зобов`язань) і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом та інші визначені цим договором платежі не пізніше наступного робочого дня після настання будь-якої з наступних відкладальних обставин, а саме:
3.10.2.2. спливу строку, відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем умов договору про споживчий кредит у разі, якщо банк вимагає повернення кредиту, здійснення платежів, строк яких не настав.
3.10.2.2. прострочення виконання зобов`язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості на строк понад 58 календарних днів.
Тобто сторонами відмежовано порядок дій щодо стягнення простроченої заборгованості та платежів строк яких не настав, у зв`язку з порушенням умов договору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового трактування умов договору та не враховують обов`язкові положення ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», яким не можуть суперечити умови укладеного договору.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” — залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                 О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова