Справа № 461/7626/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/20/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище належної позивачу квартири. 
Зазначав, що з весни 2020 року ОСОБА_1 проводить ремонтні роботи у своїй квартирі, зокрема не дотримуючись правил добросусідства, що призвело до значних матеріальних збитків позивачу, які згідно висновку експерта від 23.07.2021 року №27/21 становлять 40 215 грн. 80 коп. 
Окрім того, зазначив, що пошкодження майна призвело до його моральних страждань. 
З урахуванням вищенаведеного, просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 40 215 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 40215 (сорок тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 6866 (шість тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 40 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що нею не вчинено жодних дій, які б спричинили збитки квартирі позивача, оскільки ні в позовній заяві, ні в рішенні суду не вказано, коли саме було завдано матеріальну шкоду майну позивача.
Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні посилається на акти ЛКП, однак суд не врахував, що вона не була присутня при їх складенні та те, що оглядалася лише квартира позивача, її квартира не була оглянутою та в актах причина залиття встановлена лише зі слів позивача. 
Вважає акт неналежним доказом та що її винних дій у залитті квартири позивача немає. 
Просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині часткового задоволення позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відтак апеляційним судом не переглядається.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 15.11.2017 року (арк.спр.33).
Загальна площа вказаної квартири становить 62,3 кв.м (арк.спр.33).
Згідно копії технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 (а.с.17).
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188440357 від 12 листопада 2019 року квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (арк.спр.65).
Як зазначено позивачем, та не оспорювалось відповідачем, з весни 2020 року у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище належній ОСОБА_2 квартирі, проводились ремонтні роботи.
Відповідно до висновку експерта №27/21 від 23 липня 2021 року, проведеного судовим експертом судового експертно - розрахункового бюро ТзОВ «СЕРБ» Бочуляком Р.П., розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 , становить 40215,80 грн. (арк.спр.5-16).
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Судом встановлено, що квартиру позивача пошкоджено внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище квартири позивача. Розмір заподіяної шкоди становить 40215,80 грн. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем виконано обов`язок щодо доказування заподіяння вини відповідачем ОСОБА_1 та її розмір. Відповідачем не спростовано даних обставин.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частинні стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 40215,80 грн.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт є неналежним доказом та що винних дій ОСОБА_1  у залитті квартири позивача немає колегія суддів відхиляє, з огляду на вищенаведену презумпцію вини, яка у процесі розгляду справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не була спростована.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обгрунтованго висновку що позов підлягає до часткового задоволення.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходив з наступного.
Статтею 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В матеріалах справи наявний висновок експерта від 23 липня 2021 року №27/21. Вартість проведення експертизи становить 6866,40 грн., яка 26 липня 2021 року оплачена ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції (арк.спр.22).
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн., а також витрати на проведення експертизи в розмірі 6866,40 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.