Ухвала
 
30 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 347/1779/19
провадження № 61-20027ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 61 468,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 518 874,28 грн.
 
Косівський районний суд Івано-Франківської області заочним рішенням                            від 26 серпня 2020 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_5 на користь             ОСОБА_4 61 468,00 дол. США. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Косівський районний суд Івано-Франківської області додатковим рішенням                    від 14 вересня 2020 року стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9 900,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
 
Косівський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 08 грудня                         2020 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року залишив без задоволення.
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 18 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення, а заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року - без змін.
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 грудня 2021 року подали засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про те, що оскаржувану постанову апеляційного суду від 18 березня 2021 року вони отримали  29 листопада 2021 року, оскільки про існування цієї справи не знали. Однак зі змісту касаційної скарги не вбачається клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявникам необхідно було подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів, і роз`яснено заявникам про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог указаної ухвали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали засобами поштового зв`язку заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що про існування цієї справи вони дізналися лише 27-29 жовтня 2021 року. В матеріалах справи відсутні докази отримання ними рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Лише 29 листопада 2021 року вони отримали належно завірені копії судових рішень, про що є відповідні відомості та заяви в матеріалах справи. На підтвердження наведеного заявниками надано заяви про ознайомлення з матеріалами справи та заяви про видачу належним чином завірених копій судових рішень, які одержані Косівським районним судом 29 листопада 2021 року.
 
Разом із цим, до Верховного Суду позивачем у справі ОСОБА_4 надіслано через систему «Електронний суд» заяви проти поновлення строку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на касаційне оскарження, в яких вона зазначила, що твердження заявників, що постанову апеляційного суду від 18 березня 2021 року вони отримали 29 листопада 2021 року, оскільки про існування цієї справи вони не знали, не відповідає дійсності, адже 03 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала до Косівського районного суду Івано-Франківської області клопотання про перенесення судового засідання призначеного на 04 лютого 2020 року, чим підтвердила, що судові повістки отримувала (копія клопотання ОСОБА_2 , яке зареєстровано районним судом            03 лютого 2020 року № 839/2020, додається). Також, 25 березня 2021 року всі сторони у справі отримали оскаржувану постанову апеляційного суду від 18 березня 2021 року, що підтверджується наданими на її звернення відповідями Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року № 07-06/Ф-161/142/2021, від 23 грудня 2021 року № 07-06/Ф-169/147/2021 та копією витягу з реєстру відправки апеляційного суду за 22 березня 2021 року. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року за клопотанням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали для звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших поважних підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів, і роз`яснено заявникам про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без руху                 у зв`язку з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Верховний Суд виходив з того, що заявниками не надано будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо надсилання копії судового рішення (конверт, довідка суду, копії матеріалів справи, тощо), які б свідчили про те, що апеляційний суд не надсилав їм копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року. Надані заявниками заяви до Косівського районного суду Івано-Франківської області про ознайомлення з матеріалами справи та про видачу належним чином завірених копій оскаржуваних судових рішень не підтверджують порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення.
 
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, за ідентифікаторами поштового відділення 0306308320466, 0306308320458 та 0306308320474 заявники отримали вказану ухвалу 05 травня 2022 року.
 
На виконання вимог вказаної ухвали 12 травня 2022 року ОСОБА_2 та                 ОСОБА_3 подали засобами поштового зв`язку заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 ні особисто, ні через третіх осіб, ніякого клопотання від 03 лютого 2020 року з реєстраційним номером 839/2020, як зазначила позивач ОСОБА_4 в заяві проти поновлення їм строку на касаційне оскарження, суду у цій справі не подавала, жодного документа у справі вона не підписувала та не подавала. 03 лютого            2020 року ОСОБА_2 перебувала і фактично проживала, навчалася та стажувалася у м. Львові, про що свідчить договір оренди від 02 січня 2020 року та довідка про перебування на навчанні у Львівському Національному університеті ім. І. Франка, довідка про перебування на стажуванні від Мережі салонів «NAIL CARAMEL». Крім того, заявники просять не оцінювати та не враховувати як доказ надані ОСОБА_4 відповіді Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року                                           № 07-06/Ф-161/142/2021 та від 23 грудня 2021 року № 07-06/Ф-161/147/2021 і копію витягу з реєстру відправки апеляційного суду від 22 березня 2021 року, оскільки ці відомості жодним чином не доводять отримання оскаржуваного судового рішення. Дані відомості носять формальний характер та об`єктивно не відповідають дійсним обставинам, оскільки ОСОБА_2 понад два з половиною роки до 24 лютого                   2022 року проживала у м. Львові, ОСОБА_1 зі своєю сім`єю проживав з 2018 року до 2022 року в м. Косові, про що свідчить договір оренди будинку. Відповідно, жодного поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримували, а відмітки про нібито отримання є неналежним та недопустимим доказом отримання. Як зазначено в касаційній скарзі, батько, ОСОБА_5 , який є відповідачем у цій справі, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 жодних обставин справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не повідомляв. 
 
На підтвердження наведеного ОСОБА_2 надала копію договору оренди квартири від 02 січня 2020 року, згідно з яким термін дії цього договору становить з 04 січня                2020 року до 04 січня 2021 року; архівну довідку Львівського Національного університету ім. І. Франка від 10 травня 2022 року № 167-А, згідно з якою ОСОБА_2 була зарахована з 01 вересня 2019 року студенткою І-го курсу географічного факультету заочної форми та відрахована з числа студентів 31 грудня 2020 року у зв`язку із завершенням навчання; довідку мережі салонів «NAIL CARAMEL»                            від 09 травня 2022 року № 8 про проходження ОСОБА_2 стажування в період з 02 лютого 2020 року до 09 лютого 2020 року. Крім цього, надано копію договору оренди житлового будинку від 10 вересня 2018 року, за умовами якого, ОСОБА_1 орендував житловий будинок, який знаходиться в м. Косові строком на 36 місяців; довідку Смоднянського старостинського округу Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області від 06 травня 2022 року № 127, згідно з якою ОСОБА_1 не зареєстрований, але фактично проживає в АДРЕСА_2 ; витяг з наказу Військової частини А7153 від 19 березня 2022 року № 24, яким ОСОБА_1 призваний з 19 березня 2022 року на військову службу по мобілізації в особливий період та призначений на посаду водія інженерно-саперного взводу шпк «СОЛДАТ».
 
Касаційне провадження в частині оскарження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області                                  від 26 серпня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду                         від 18 березня 2021 року не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA,                 № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Наведені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх  підстав для  визнання їх  поважними, оскільки посилання заявників на те, що ОСОБА_2 ні особисто, ні через третіх осіб, ніякого клопотання від 03 лютого 2020 року з реєстраційним номером 839/2020, як зазначила позивач ОСОБА_4 в заяві проти поновлення їм строку на касаційне оскарження, до суду у цій справі не подавала, та жодного документа у справі не підписувала та не подавала, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки на підтвердження таких доводів не надано жодних належних і допустимих доказів (довідки суду, копії матеріалів справи тощо).
 
Крім того, посилання заявників на те, що 03 лютого 2020 року ОСОБА_2 перебувала і фактично проживала, навчалася та стажувалася у м. Львові, а також додані до клопотання копія договору оренди квартири від 02 січня 2020 року, довідка Львівського Національного університету ім. І. Франка від 10 травня 2022 року                № 167-А та довідка Мережі салонів «NAIL CARAMEL» не є  належними доказами на підтвердження того, що апеляційним судом недотримано вимог статті 272 ЦПК України щодо направлення копії оскаржуваного судового рішення з урахуванням вимог законодавства повідомляти суд про зміну адреси проживання.
 
При цьому, ОСОБА_3 взагалі не наводить інших підстав, що перешкоджали їй особисто в установлений законом строк звернутися з касаційною скаргою. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не наведено причин, які унеможливили дотримання строків передбачених ЦПК України та розумних пояснень щодо пропуску строку звернення з касаційною скаргою тривалістю дев`ять місяців, а також не надано жодних належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку. Інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявниками не наведено.
 
Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підстави для поновлення цього строку є неповажними, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня                   2021 року необхідно відмовити.
 
Разом із цим, ОСОБА_1 необхідно продовжити строк на усунення недоліків, указаних в ухвалі Верховного Суду від 21 квітня 2022 року, оскільки, як видно з наданого наказу Військової частини А7153 від 19 березня 2022 року № 24                        ОСОБА_1 з 19 березня 2022 року мобілізований до Збройних Сил України.
 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
 
Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
 
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
 
Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
 
Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
 
В умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, указаних в ухвалі Верховного Суду від 21 квітня 2022 року , а саме - ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів. 

 
Керуючись статтями 127, 260, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області                            від 26 серпня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду                       від 18 березня 2021 року за клопотанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неповажними.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу.
 
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 21 квітня 2022 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.    
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
                                                                                                                                       
                                                                                                                      Є. В. Коротенко
                                                                                                                                      
                                                                                                                      М. Ю. Тітов