Ухвала
 
05 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 752/8302/16-ц  
провадження № 61-5009ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
06 червня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для надання належним чином засвідчених доказів на підтвердження обставин, що перешкоджали подати касаційну скаргу в передбачений законом строку;
Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, надано строк для подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі;
подання касаційної скарги у новій редакції, у якій необхідно зазначитипідставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Скаржника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1  подала до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, клопотання про звільнення від сплати судового збору і касаційну скаргу у новій редакції, у якій підставами касаційного оскарження судових рішень повторно зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 13 березня 2019 року у справі 
№ 300/470/17, у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі 
№ 522/799/16, від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц, від 16 грудня 
2020 року у справі № 640/4666/18, від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16, від 19 серпня 2020 року у справі № 375/998/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 697/798/16-ц.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Проте ОСОБА_1 посилається на ті самі висновки, що викладені у тих самих постановах, що й при поданні первісної касаційної скарги, які застосовані апеляційним судом в оскарженому судовому рішенні, а доводи скаржника в цій частині зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), на що було вказано в ухвалі Верховного Суду від 15 червня 2022 року.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Тому посилання скаржника на не дослідження судами доказів не є самостійною підставою для відкриття касаційного провадження (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
З огляду на зазначене, недоліки щодо підстав подання касаційної скарги, вказані в ухвалі Верховного Суду від 15 червня 2022 року, не усунуто, а тому виконання інших вимог зазначеної ухвали Верховний Суд не аналізує. 
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги 
у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      Є. В. Краснощоков