ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 0940/2203/18
адміністративне провадження № К/9901/15022/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Чумаченко Т.А.,  Васильєвої І.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня  2019 року (головуючий суддя Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.) у справі №0940/2203/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,  
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2018 року №0027203-0000-0921.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року залишено без руху та встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, надати суду документ про сплату судового збору.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу відповідача повернуто скаржнику з підстав не усунення ним недоліків до апеляційної скарги, зокрема, не надано суду доказів в підтвердження сплати судового збору у встановленому розмірі.
Не погодившись з цією ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неврахування норм матеріального права, яке полягає у тому, що судом прийнято оскаржувану ухвалу після своєчасного усунення апелянтом недоліків до апеляційної скарги шляхом сплати судового збору за подання апеляційної скарги та направлення квитанції до суду.
Верховний Суд, переглянувши ухвалу апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з таких мотивів.
Спірним питанням є правомірність повернення апеляційної скарги скаржнику з підстав не усунення апелянтом недоліків до апеляційної скарги, а саме, ненадання доказів сплати судового збору, що регулюється положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. 
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених  статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини п`ятої  статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги додається, зокрема документ про сплату судового збору.
За змістом пункту 1 частини 4  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VІ (у редакції Закону, чинній на час подання позовної заяви, далі - Закон № 3674-VI) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону №3674-VІ, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розміру.
Відповідно до частини другої  статті 4 Закону №3674-VІ, за подання фізичною особою  адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 150  відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.  
За подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 3 частини 2 статті 4 Закону  №3674-VІ).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, якою залишено без руху апеляційну скаргу позивача з підстав несплати судового збору та надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, отримано позивачем 19 березня 2019 року. Останнім днем для усунення недоліків за наведеною ухвалою є 29 березня 2019 року.
Приймаючи ухвалу про повернення апеляційної скарги 11 квітня 2019, суд апеляційної інстанції  не переконався, чи усунув учасник процесу  недоліки, шляхом відправлення вчасно поштою докази сплати судового збору. 
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачем усунуто недоліки апеляційної скарги та направлено до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору 22 березня 2019 року, тобто в межах строку, встановленого судом для усунення недоліків апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд, ухваливши ухвалу про повернення апеляційної скарги, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим це рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до частин першої, четвертої  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі; справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, касаційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа відповідно до приписів  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню до апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями  341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня  2019 року скасувати, а справу №0940/2203/18  направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко Т.А. Чумаченко   І.А. Васильєва