Дата документу 10.06.2022 Справа № 332/737/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/737/22                      Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
 
Провадження № 22-ц/807/1461/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2022 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Кочеткової І.В.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року про повернення позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про захист прав споживачів шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про захист прав споживачів шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2022р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недодержанням вимог, передбачених ст.ст. 53, 177 ЦПК України. Позивачу був наданий строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків позовної заяви не пізніше семи днів з дня отримання ухвали.

Копія ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 22.02.2022р. отримана представником позивача 21 березня 2022 року, що підтверджується в матеріалах справи поштовим повідомленням.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 22.02.2022р. представником позивача електронною поштою 28 березня 2022 року надіслано на адресу суду заяву, в якій зазначено про те, що позивач не наділений правами щодо визначення та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зазначені дії належать до виключної компетенції суду. Разом з цим, подано заяву про відстрочення сплати судового збору у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні та веденням активних бойових дій на території Запорізької області, а також тим, що наявних у позивача коштів не вистачає на задоволення її базових потреб.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко А.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що заява учасника справи є єдиною процесуальною підставою для залучення третіх осіб. Посилаючись на те, що суд уповноважений як за власною ініціативою, так і за клопотанням позивача залучити третіх осіб, апелянт вважає безпідставним визначення цих обставин недоліком позовної заяви. Стверджує, що незазначення позивачем третіх осіб не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а відтак і підставою для її повернення.
Щодо безпідставності вимог суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору зазначено, що суд помилково вказав, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не є споживчими. Наголошено на тому, що позивач клопотала про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, викликаний війною. Натомість, суд дійшов формалізованого висновку про необхідність подання позивачем додаткових доказів. Позивач, не погоджуючись із такою вимогою суду, зазначає, що військова агресія Російської Федерації та ведення бойових дій на території Запорізької області є загальновідомим фактом та не потребує доказування.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надавався. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає апеляційному розгляду справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що пе-
решкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження роз-
гляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне за-
стосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунула недоліки позовної заяви, а саме: не надала суду заяву про залучення до участі у справі третіх осіб; не надала суду належних доказів на підтвердження підстав для звільнення її від сплати судового збору та судовий збір не сплатила.
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що повернення позовної заяви з мотивів не визначення позивачем третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є проявом надмірного формалізму суду першої інстанції.
Аналіз статей 175-177 ЦПК України дає підстави дійти до висновку про відсутність вимог щодо необхідності визначення позивачем третіх сторін. Відповідно, це не може слугувати підставою для залишення позовної заяви без руху та подальшого її повернення. 
Відповідно до ст.185 ЦПК України, суд може залишити без руху та, у зв`язку із цим, повернути позовну заяву лише у разі її невідповідності вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Згідно із ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі, або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі також за заявою учасників справи.

З огляду на зміст вищенаведених норм процесуального права, посилання суду першої інстанції на невизначення позивачем третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не може бути підставою для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 , а відтак і підставою для її подальшого повернення позивачу.

Суд як самостійно, так і за клопотанням позивача міг залучити третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спор, в порядку, передбаченому вищенаведеними нормами, але, натомість, безпідставно визначив ці обставини недоліком позовної заяви. 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Однак, суддею вказані норми процесуального права враховані не були, та суд вдався до процесуальної дії, підстав для якої у нього не було.

Щодо вимоги суду сплатити судовий збір за подання позовної заяви, колегія зазначає наступне.
Суд першої інстанції, зазначаючи, що даний позов не може вважатися позовом про захист прав споживача в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає можливість розповсюдження встановленої ним пільги щодо звільнення від сплати судового збору, не врахував прписи рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року. Зазначеним рішенням вказано, що в положення пунктів 22, 23 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як слідує з позовної заяви, вимоги позивача як позичальника базуються на кредитному зобов`язанні, що виникло у кредитному договорі, на виконання якого й було видано оспорюваний ОСОБА_1 виконавчий напис нотаріусом.

Отже, суд передчасно залишив позовну заяву без руху та повернув її у подальшому, не з`ясувавши, чи є кредитний договір, на підставі якого здійснюється його примусове виконання, споживчим. Як вбачається із матеріалів справи, копію кредитного договору № 3376989 від 02 січня 2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , позивачем не було долучено до позову та не надавалося суду. Тому суд взагалі цих обставин не дослідив.

Відповідно до вищевикладеного, при постановленні ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України, місцевий суд безпідставно визначив недоліком позову незазначення позивачем третьої особи, а також не перевірив, чи є кредитний договір споживчим, що впливає на обов`язок зі сплати судового збору або на звільнення від його оплати, тому безпідставно залишив заяву без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, після чого, за відсутності законних підстав, постановив ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачу.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального і матеріального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, остання в силу п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а матеріали за позовом ОСОБА_1 - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року скасувати, матеріали за позовом ОСОБА_1 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Постанова прийнята, складена та підписана 10 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                         С.В. Маловічко 

Судді:                                                                                         І.В. Кочеткова

                               Г.С. Подліянова