ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" лютого 2022 р.           Справа№ 918/64/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Яковлєва М.Л. 
 
          без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю           "Енергогазрезерв" 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 (суддя Дорошенко М.В.., повний текст рішення складено 28.07.2021) 
за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави  в особі Олександрійської сільської ради Рівненського району  
та Олександрійського ліцею Олександрійської сільської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв"
про стягнення 19 339,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року до Господарського суду Черкаської області з Господарського суду Рівненської області за підсудністю надійшла справа №918/64/21 за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури (далі  прокурор) в інтересах держави в особі Олександрійської сільської ради Рівненського району (далі позивач 1) та Олександрійського ліцею Олександрійської сільської ради (далі позивач 2) до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (далі  відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 2 коштів в сумі 19339,69 грн. 
В обґрунтування позову прокурор вказав на встановлену  статтею 37 Закону України «Про публічні закупівлі»  недійсність (нікчемність) укладених між позивачем 2 і відповідачем додаткових угод від 15.10.2019 №1, №2, №3 і від 29.11.2019 №5 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 22.03.2019 №С/384-19 як таких, що були укладені з порушенням вимог пункту другого частини четвертої  статті 36 цього Закону, через зміну цими додатковими угодами ціни природного газу за відсутності коливання цін на нього на ринку та більше ніж на 10 відсотків, внаслідок чого відповідачу було надмірно сплачено 19339,69 грн. бюджетних коштів.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 позов задоволено повністю.
Судовий збір у сумі 2270,00 грн. покладено на відповідача.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на користь Олександрійського ліцею Олександрійської сільської ради 19339,69 грн. переплаченої за поставлений природний газ суми коштів.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на користь Рівненської обласної прокуратури 2270,00 грн. судового збору.
Вказане рішення мотивоване наступним:
- збільшення ціни природного газу за трьома додатковими угодами №1, №2, №3 є більшим 10 відсотків від встановленої договором №С/384-19 ціни природного газу, що є порушенням вимог п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»;
- враховуючи що додаткові угоди №1, №2, №3 та №5 були укладені з порушенням п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», вони в силу  ст. 37 цього ж Закону  є нікчемними;
- за поставлений відповідачем в 2019 році природний газ в кількості 12,58792 тис. куб м. позивач 2 за ціною, передбаченою договором №С/384-19  6890,00 грн. з ПДВ за 1 тис. куб. м. мав сплатити 86730,77 грн., а фактично сплатив 106070,46 грн - переплата склала 19339,69 грн, а тому отримана відповідачем переплата за природний газ в сумі 19339,69 грн підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1  ст. 670 Цивільного кодексу України;
- прокурор довів наявність підстав для здійснення ним представництва інтересів держави в особі позивачів у спірних правовідносинах.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю   «Енергогазрезерв» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі     №918/64/21    та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- судом не в повній мірі досліджено докази при прийнятті рішення та проігнорована позиція апелянта щодо дат укладення додаткових угод;
- апелянт вважає твердження суду щодо наданих відповідачем експертних висновків надмірним формалізмом;
- відповідач не погоджується з позицією суду щодо збільшення ціни на газ та вважає її такою, що суперечить законодавству, зазначаючи, що чинне законодавство не забороняє вносити зміни щодо ціни у випадку відсутності постачання природного газу;
- суд вийшов за межі позовних вимог стосовно визнання додаткових угод нікчемними.
19.08.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Євсіков О.О., Мартюк А.І.
Розпорядженням в.о керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/64/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 для розгляду справи №918/64/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Мартюк А.І.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №918/64/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 31.08.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю  «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Черкаської області надіслати матеріали справи №918/64/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду
04.10.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
Ухвалою    Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю   «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
08.11.2021 до канцелярії суду від Рівненської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому прокуратура заперечує щодо доводів апеляційної скарги, яку просить залишити без змін, зазначаючи наступне:
- судом в повній мірі досліджено докази, які входять в предмет доказування, оскільки підписання угод 15.10.2019 не вплинуло на постачання газу в квітні 2019, а застосування нових цін на газ відбулось саме з жовтня 2019 і рахунки виставлялись саме ТОВ «Енергогазрезерв»;
- висновки суду щодо наданих відповідачем експертних висновків є обґрунтованими, оскільки такі докази не містять інформації як того вимагає п.2 ст. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»;
- щодо доводів апелянта про вихід суду за межі позовних вимог щодо визнання додаткових угод нікчемними прокурор заперечує та наголошує, що в позовній заяві прокурор зазначав про нікчемність таких правочинів.
Інші учасники своїм процесуальним правом на надання пояснень не скористались.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/6567/21 від 23.12.2021, у зв`язку зі звільненням у відставку рішенням ВРП від 21.12.2021 судді Мартюк А.І., призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на рішення    Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі    №918/64/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у лютому, березні 2019 року позивач 2 провів відкриті торги із закупівлі 46000 куб. м. газового палива (природного газу) за кодом - ДК 021:2015: 09120000-6, переможцем яких став відповідач з ціновою пропозицією 6890,00 грн. за 1 тис. куб. м. з ПДВ на загальну суму 316940,00 грн.
22 березня 2019 року відповідач як постачальник і позивач 2 як споживач уклали між собою договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №С/384-19 (далі  договір №С/384-19), який містить, зокрема, такі умови (пункти):
1.1. Постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2019 році природний газ, а споживач зобов`язується  прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
1.2. Річний плановий обсяг постачання газу  до 46 тис. куб м.
1.3. Планові обсяги постачання газу по місяцях: квітень  8 тис. куб м., жовтень  8 тис. куб м., листопад  15 тис. куб м., грудень  15 тис. куб м.
3.2. Ціна газу становить 5741,67 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ  1148,33 грн., всього з ПДВ  6890,00 грн.
3.3. Ціна, зазначена в п. 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.
3.6. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за даним договором та на дату його укладання становить 316940,00 грн. в т.ч. ПДВ.
11.1. Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.04.2019 до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків  до їх повного здійснення.
15 жовтня 2019 року позивач 2 і відповідач уклали між собою такі додаткові угоди  до договору №С/384-19:
№1 про збільшення з 01.09.2019 ціни газу за 1 тис. куб. м. до 7578,96 грн. з ПДВ (6315,80 грн. без ПДВ + 1263,16 грн. ПДВ);
№2 про збільшення з 01.09.2019 ціни газу за 1 тис. куб. м. до 7570,32 грн. з ПДВ (6308,60 грн. без ПДВ + 1261,72 грн. ПДВ);
№3 про збільшення з 01.09.2019 ціни газу за 1 тис. куб. м. до 7758,90 грн. з ПДВ (6465,75 грн. без ПДВ + 1293,15 грн. ПДВ).
19 листопада 2019 року позивач 2 і відповідач уклали між собою додаткову угоду №5 до договору №С/384-19, якою збільшили з 01.11.2019 ціни газу за 1 тис. куб. м. до 8534,76 грн. з ПДВ (7112,30 грн. без ПДВ + 1422,46 грн. ПДВ).
26 грудня 2019 року позивач 2 і відповідач уклали між собою додаткову угоду №6 до договору №С/384-19, якою встановили річний плановий обсяг постачання газу  12,58792 тис. куб м., в тому числі по місяцях: квітень  0,8270 тис. куб м., жовтень  0,00541 тис. куб м., листопад  5,24081 тис. куб м., грудень  6,51470 тис. куб м, та визначили загальну суму договору - 106070,46 грн. з ПДВ.
На підтвердження наявності коливання ціни природного газу на ринку України з травня 2019 року по листопад 2019 року і необхідності збільшення встановленої договором №С/384-19 ціни на природний газ відповідач надав позивачу експертні  висновки Черкаської торгово-промислової палати від 16.04.2019 №О-317/01 та від 24.10.2019 №0-766/02.
На виконання договору №С/384-19 і додаткових угод до нього відповідач поставив позивачу, а останній прийняв природний газ:
- у квітні 2019 року в кількості 0,827 тис. куб м. на суму 5698,03 грн., що підтверджується рахунком-актом від 30.05.2019 №СФ-0008470;
- у жовтні 2019 року в кількості 0,0054100 тис. куб м. на суму 41,98 грн., що підтверджується рахунком-актом від 28.11.2019 №СФ-0010958;
- у листопаді 2019 року в кількості 5,2408100 тис. куб м. на суму 44729,05 грн., що підтверджується рахунком-актом від 21.12.2019 №СФ-0011540;
- у грудні 2019 року в кількості 6,5147000 тис. куб м. на суму 55601,40 грн., що підтверджується рахунком-актом №СФ-0012265.
Всього на виконання договору №С/384-19 відповідач поставив позивачу 2 у квітня, жовтні - грудні 2019 року 12,58792 тис. куб м. на загальну 106070,46 грн.
На виконання договору №С/384-19 і додаткових угод до нього позивач 2 сплатив відповідачу за поставлений в 2019 році природний газ 106070,46 грн, зокрема за платіжними дорученнями: від 30.05.2019 №112 у розмірі 5698,03 грн.; від 28.11.2019 №250 у розмірі  41,98 грн.; від 21.12.2019 №284  у розмірі 44729,05 грн.; від 26.12.2019 №299  у розмірі 55601,40 грн.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Судом враховано, що прокурор, проаналізувавши відносини між відповідачами, що виникли із договору №С/384-19, додаткових угод до нього та фактичних обставин виконання їх позивачем 2 і відповідачем, звернувся до Олександрійської сільської ради  та до Олександрійського ліцею Олександрійської сільської ради з листами відповідно від 26.10.2020 №24-416вих-20, від 04.12.2020 №24-493вих-20 і від 20.01.2021 №37-56-443вих-21, у яких вказав, що відповідно до офіційних даних сайту АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ціна на ринку з 01.03.2019 по 01.10.2019 зменшилась на 33%, тому прокурор просив повідомити про вжиті ними заходи до усунення виявлення порушень, у тому числі цивільно-правового характеру, а у разі їх невжиття  вказати причини такого стану.
Олександрійська сільська рада листом від 28.12.2019 №197 повідомила прокурора про те, що Олександрійський ліцей є розпорядником бюджетних коштів 3 рівня, має право самостійно укладати договори та проводити розрахунки за природний газ. В 2019  році з бюджету сільської ради  Олександрійському ліцею для проведення розрахунків по коду економічної класифікації видатків 2274 «Оплата природного газу» виділено коштів в сумі 346812,58 грн.
Олександрійський ліцей листом від 25.11.2020 №211 повідомив прокурора про те, що  законом України «Про публічні закупівлі»  передбачена можливість щодо зміни істотних умов договору про закупівлю у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку. Частиною 3  ст. 631 Цивільного кодексу України  передбачено, що сторони можуть встановлювати, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.  Постановою НКРЕКП від 22.04.2019 №580  внесені зміни до Кодексу газотранспортної системи України та типового договору транспортування природного газу, які передбачають замовлення потужності точок входу/виходу та оплату її вартості замовниками послуг транспортування. Закон України «Про публічні закупівлі не зобов`язує тендерний комітет оформляти своїм протокольним рішенням унесення змін до договору про закупівлі.
З огляду на такі відповіді Олександрійської сільської ради та Олександрійського ліцею прокурор і подав позов,  при цьому прокурор листами від 27.01.2021 №37-56-594вих-21 і №37-56-593вих-21 повідомив Олександрійську сільську раду та Олександрійський ліцей про його подання.
Таким чином, прокурор довів наявність підстав для здійснення ним представництва інтересів держави в особі позивачів у спірних правовідносинах, що сторонами не оскаржується.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 185 Господарського кодексу України  до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.
Згідно з статтею 632 Цивільного кодексу України   ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади регулюються  Законом України «Про публічні закупівлі».
Частина 1  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  (тут і далі в редакції, чинній в 2019 році), передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм  Цивільного кодексу України  та  Господарського кодексу України  з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Частиною 3  ст. 6 Цивільного кодексу України  передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Тобто положення п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  мають імперативний характер, тому сторони договору №С/384-19 не мали права відступати від них.
Відповідно до п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  випливає, що при укладенні договору про закупівлю його умови, в тому числі щодо ціни за одиницю товару, не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону переможця процедури закупівлі. І лише після підписання договору про закупівлю можуть змінюватися його умови  щодо ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Отож за умовами п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  право на зміну встановленої договором про закупівлю ціни товару виникає лише у разі коли коливання цін товару на ринку відбулося після укладення такого договору, а змінена ціна товару має застосовуватися не раніше дати такого коливання цін.
Збільшена за додатковими угодами №1, №2 і №3 ціна природного газу фактично була застосована позивачем 2 і відповідачем до природного газу, поставленого у жовтні 2019 року. Це збільшення по відношенню до ціни газу, поставленого в квітні 2019 року, становить 112,61%.
Збільшена за додатковою угодою №5 ціна природного газу фактично була застосована позивачем 2 і відповідачем до природного газу, поставленого у листопаді і в грудні 2019 року. Це збільшення по відношенню до ціни газу, поставленого в квітні 2019 року, становить 123,87%.
Отже, збільшення ціни природного газу за трьома додатковими угодами №1, №2, №3 є більшим 10 відсотків від встановленої договором №С/384-19 ціни природного газу, що є порушенням вимог п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».
Внаслідок незаконного збільшення за додатковими угодами №1, №2, №3 ціни природного газу подальше збільшення його ціни за додатковими угодами №5 також є незаконним, оскільки значно перевищує 10 відсотків від встановленої договором №С/384-19 ціни.
Чинне законодавство України у сфері публічних закупівель не передбачає певних засобів доказування наявності коливання цін на товари на ринку України і не визначає конкретних осіб (органів), уповноважених надавати інформацію на підтвердження коливання ціни на товари на ринку України, тому, виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку  постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»  покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень, передбачених  Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні», надає послуги щодо цінової інформації.
Виходячи з вказаного, належні довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження наявності коливання ціни товару на ринку України.
Відповідачем було надано суду експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати від 16.04.2019 №О-317/01 і від 24.10.2019 №О-766/02.
Однак, дослідивши такі докази, суд встановив, що згадані експертні висновки містять лише інформацію про ціни природного газу у окремих його постачальників у певний період і діапазон цих цін та/або інформацію з прейскуранту цін на природний газ акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на певну дату, та/або інформацію електронних біржових торгів ТБ «Українська енергетична біржа» про вартість природного газу на європейських хабах і приведену вартість природного газу на європейських хабах до кордону України у певні періоди.
Водночас суд наголошує, що встановлення коливання ціни на ринку в розумінні п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»  передбачає наявність інформації  про чинну ринкову ціну товару і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення. Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Відтак, надані відповідачем експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати від 16.04.2019 №О-317/01 і від 24.10.2019 №О-766/02 обгрунтовано визнано неналежними доказами для підтвердження наявності коливання ціни на природний газ на ринку в розумінні п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».
Тому, доводи апелянта про неповне дослідження судом першої інстанції доказів у справі, а також про прояв надмірного формалізму стосовно вказаних експертних висновків судова колегія визнає безпідставними та відхиляє.
На підставі викладеного вище, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що додаткові угоди №1, №2, №3, №5 були укладені з порушенням п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».
Судом враховано, що в позовній заяві в обґрунтування позову прокурор вказав на встановлену  статтею 37 Закону України «Про публічні закупівлі»  недійсність (нікчемність) укладених між позивачем 2 і відповідачем додаткових угод від 15.10.2019 №1, №2, №3 і від 29.11.2019 №5 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 22.03.2019 №С/384-19 як таких, що були укладені з порушенням вимог пункту другого частини четвертої  статті 36 цього Закону.
Статтею 37 Закону України «Про публічні закупівлі»  встановлено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої  статті 36 цього Закону.
Відповідно до ч. 1  ст. 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Додаткові угоди №1, №2, №3 та №5 спрямовані на зміну прав та обов`язків позивача 2 і відповідача, які виникли у них з договору №С/384-19, тому кожна із цих додаткових угод також є договором, на який поширюються дія п. 2 ч. 4 ст.  36  та ст.  37 Закону України «Про публічні закупівлі».
Отож, враховуючи що додаткові угоди №1, №2, №3 та №5 були укладені з порушенням п. 2 ч. 4  ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», вони в силу  ст. 37 цього ж Закону  є нікчемними.
Частиною 2  ст. 215 Цивільного кодексу України  встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 1  ст. 216 Цивільного кодексу України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Доводи скаржника про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог стосовно зазначення про нікчемність додаткових угод №1, №2, №3 та №5 визнаються судовою колегією необгрунтованими, з огляду на те, що позивач посилався на вказані обставини в позовній заяві в обгрунтування позовних вимог. 
Відтак, судом встановлено, що за поставлений відповідачем в 2019 році природний газ в кількості 12,58792 тис. куб м. позивач 2 за ціною, передбаченою договором №С/384-19  6890,00 грн. з ПДВ за 1 тис. куб. м. мав сплатити 86730,77 грн., а фактично сплатив 106070,46 грн, тобто переплата склала 19339,69 грн.
Частиною 2  ст. 712 Цивільного кодексу України  передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до  ст. 655 Цивільного кодексу України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У  ст. 669 Цивільного кодексу України  визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1  ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримана відповідачем переплата за природний газ в сумі 19339,69 грн. підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1  ст. 670 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Усі інші доводи та заперечення скаржника судом враховано, однак колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю   «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю   «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2021 у справі №918/64/21 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 918/64/21 повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Л. Яковлєв