КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/4964/22                                            
номер провадження: 33/824/2307/2022                        
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника- адвоката Кушніренка Андрія Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 рокуОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становило 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк                        1 (один) рік.
Цією ж поставною судді стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 40 коп. 
Як зазначено в постанові судді, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №337843 встановлено, що ОСОБА_1 10 грудня  2021 року о 00 год 36 хв. по проспекту Перемоги, 47-А у місті Києві, керувала автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак  (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою технічного засобу газоаналізатору приладу «Драгер Алкотест №6820», результат тесту 1,74% проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.  
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 04 серпня 2022 року          ОСОБА_1 через канцелярію суду першої інстанціїподала апеляційну скаргу, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року, скасувати цю постанову та закрити провадження у справі за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилаючись на її незаконність через порушення суддею першої інстанції норм процесуального права, неналежною оцінкою доказів та неправильним застосуванням норм матеріального права.  
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції  ОСОБА_1 зазначає, що оскільки суддею першої інстанції розглянуто справу за її відсутності, незважаючи на те, що вона подавала заяви про відкладення розгляду справи, то вона не знала про результати розгляду справи. Після того, як їй припинили надходити виклики та вона не мала відомостей про те, чи відкладено або розглянуто дану справу, вона звернулась за правовою допомогою. Вказує, що її захисником подано до Солом`янського районного суду міста Києва клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак захиснику не надано матеріалів для ознайомлення. Тому                  29 липня 2022 року ОСОБА_1 особисто ознайомилась з матеріалами справи та дізналась про прийняте рішення у справі. Враховуючи, що в день оголошення резолютивної частини постанови їй не було вручено повного тексту постанови і така постанова нею була отримана 29 липня 2022 року після ознайомлення з матеріалами справи, ОСОБА_1 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року.
Заслухавши доповідь судді в частині вирішення клопотання, пояснення      ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Кушніренка А.В., які підтримали заявлене клопотання та просили апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, дослідивши матеріали справи в цих межах, апеляційний суд приходить до висновку про залишення клопотання без задоволення з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що вперше судове засідання у даній справі було призначено на 18 травня 2022 року об 11 год 30 хв., про що суддею першої інстанції було повідомлено ОСОБА_1 (а.с.6).Однак у судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась.  
Наступне судове засідання було призначене суддею місцевого суду  на 26 травня 2022 року об 12 год 10 хв., про що завчасно було повідомлено ОСОБА_1 (а.с.7). 
У судове засідання, призначене на 26 травня 2022 року, ОСОБА_1 не з`явилася. Натомість 25 травня 2022 року ОСОБА_1 надіслала до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її тривалим відрядженням та перебуванням за межами області (а.с.8). 
Наступне судове засідання було призначене суддею місцевого суду на 02 червня 2022 року о 15 год 20 хв., про що завчасно було повідомлено ОСОБА_1 (а.с.9, 10). 
У судовій повістці про виклик ОСОБА_1 на 02 червня 2022 року                           о 15 год 20 хв. суддею місцевого суду вказано про необхідність надання нею доказів неможливості безпосередньої явки до суду, а також документів, які б підтверджували тривале відрядження. Одночасно роз`яснено про можливість розгляду справи з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» або у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, будь-якого наближеного до ОСОБА_1 суду.
Проте у судове засідання, призначене на 26 травня 2022 року, ОСОБА_1 не з`явилась. 
Того ж дня, тобто 26 травня 2022 року  ОСОБА_1 надіслала до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її тривалим відрядженням та перебуванням за межами області (а.с.11) 
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 тричі судом була повідомлена про розгляд справи, а саме, 18 травня 2022 року,  26 травня 2022 року та 02 червня 2022 року, однак в судові засідання вона не з`являлась та направляла на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її тривалим відрядженням та перебуванням за межами області. 
Доказів, які б підтверджували обставини її тривалого відрядження та перебування за межами області, ОСОБА_1 суду не надала і таких доказів матеріали справи не містять. 
Також  апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про те, що у Солом`янському районному суді міста Києва розглядається справа про притягнення її до адміністративної відповідальності та, зазначаючи про неможливість особистої участі у судових засіданнях, не звернулася до фахівця у галузі права з метою отримання правової допомоги, у тому числі, безоплатної, хоча таке її право гарантоване ст.59 Конституції України.
Також відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відео конференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.
У Солом`янського районного суду міста Києва наявна технічна можливість проводити судові засіданні в режимі відеоконференції, що підтверджується даними офіційного сайту суду: https://sl.ki.court.gov.ua, про що суддею місцевого суду роз`яснено ОСОБА_1 у судовій повістці від 27 травня 2022 року (а.с.10).
Однак, стверджуючи про те, що вона перебуває у тривалому відрядженні та перебуває за межами області, ОСОБА_1 не зверталась до суду першої інстанції з клопотанням забезпечити їй можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, як з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», так і в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні в справі «Каракуця проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції належним чином виконав вимоги КУпАП щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи та шляхом неодноразового відкладення розгляду справи, сприяв їй у здійсненні нею її процесуальних прав, однак недобросовісна процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про використання нею прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п.8 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права  на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Процедура реалізації вказаної конституційної норми в даному випадку знаходить свій вираз у ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Тобто дана норма чітко пов`язує вирахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.
Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. 
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
При вирішення питання поновлення строку оскарження суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.
Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Вказаною вище практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що, якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Як установлено вище, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі, про судове засідання, призначене на 02 червня 2022 року, в якому була прийнята оскаржувана постанова судді.
Тому з урахування вимог чинного законодавства, та прецедентної практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 була зобов`язана проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з вимогами ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Таким чином, з урахуванням положень ст.294 КУпАП останній строк подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги було 12 червня 2022 року (неділя - неробочий день), а відтак останнім днем подачі апеляційної скарги був наступний робочий день - 13 червня 2022 року (понеділок).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року через суд першої інстанції 04 серпня 2022 року (а.с.23-30), тобто із пропуском встановленого законом строку. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від                         20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Однак ОСОБА_1 у клопотанні таких поважних причин не наведено.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що оскільки суддею першої інстанції розглянуто справу за її відсутності, то вона не знала про результати розгляду справи. Після того, як їй припинили надходити виклики та вона не мала відомостей про те, чи відкладено або розглянуто дану справу, вона звернулась за правовою допомогою та її захисником подано до Солом`янського районного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
Надаючи правову оцінку вказаним доводам ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що, як зазначалося вище, згідно з вимогами чинного законодавства та прецедентної практики ЄСПЛ, апелянт була зобов`язана проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за                ч.1 ст.130 КУпАП, у тому числі, шляхом звернення до суду з метою отримання копії оскаржуваної постанови судді для її оскарження в апеляційному порядку. 
Матеріали справи не містять доказів того, що протягом строку на апеляційне оскарження постанови суді, а саме, у період з 02 червня 2022 року по 13 червня 2022 року у ОСОБА_1 виникли обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. 
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя шляхом забезпечення права на апеляційне оскарження не є порушеними, оскільки як зазначалося вище, практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя гарантованих п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеними.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 409/75/12 (провадження № 61-606св20).
У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства в особи виникає право на апеляційне оскарження постанови місцевого суду з дня її винесення, а не з дня її отримання.
Доводи клопотання ОСОБА_1 про те, що після того, як їй припинили надходити виклики та вона не мала відомостей про те, чи відкладено або розглянуто дану справу, вона звернулась за правовою допомогою та її захисником подано до Солом`янського районного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, апеляційний суд оцінює критично з таких підстав.
Зі справи видно, що 21 червня 2022 року та 07 липня 2022 року захисник    ОСОБА_1 - адвокат Кушніренко А.В. надсилав на офіційну електронну адресу суду першої інстанції, підписані кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.15, 19). 
При цьому, адвокат Кушніренко А.В. представляв інтереси ОСОБА_1 відповідно до ордера на надання правничої (правової) допомоги від 21 червня 2022 року, серії АМ № 1025885, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від                    21 червня 2022 року (а.с.16-17). 
Ці обставини свідчать про те, що протягом строку на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, а саме, у період з 02 червня 2022 року по 13 червня 2022 року, ОСОБА_1 будучи особою, відносно якої розглядалася справа про адміністративне правопорушення, проявляла процесуальну бездіяльність, що вказує на недобросовісне користування нею належними їй процесуальними правами.
При цьому, в контексті твердження ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова судді отримана нею лише 29 липня 2022 року, апеляційний суд звертає увагу на таке. 
Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
З інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року була надіслана до реєстру 15 червня 2022 року та оприлюднена - 17 червня 2022 року.
Таким чином, з 15 червня 2022 року постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 рокувже була виготовлена судом, а з 17 червня 2022 року перебувала у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, тому  могла бути отримана ОСОБА_1 .
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про ознайомлення зі справою, та відповідно, ознайомилась із матеріалами справи, лише 28 липня 2022 року (а.с.22). 
Крім того слід зазначити, що на клопотаннях про ознайомлення з матеріалами справи від 21 червня 2022 року та від 07 липня 2022 року, які були надіслані захисником                   ОСОБА_1 - адвокатом Кушніренком А.В. на офіційну електронну адресу суду першої інстанції, містяться резолюції судді «надати на ознайомлення». 
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат Кушніренко А.В. прибував до суду першої інстанції для ознайомлення з матеріалами справи, однак суддею місцевого суду йому у цьому було відмовлено і таких доказів апеляційному суду не надано. 
З огляду на викладене, наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть вважатися поважними, тобто такими, що об`єктивно перешкоджали їй вчасно звернутися з апеляційною скаргою. Тому, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала 04 серпня 2022 року, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження і нею не підтверджено поважності причин пропуску такого строку, то така апеляційна скарга підлягає поверненню за правилами ч.2 ст.294 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                      С.М.Верланов