Ухвала
14 липня 2022 року
м. Київ
справа № 185/8/15-к
провадження № 51 – 2007 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року ОСОБА_4 визнано не винуватими у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 272 Кримінального кодексу України (далі – КК) та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, крім іншого, має бути зазначено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений перевіряти лише правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права та правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому із будь-яких інших підстав, крім наведених у ст. 438 КПК, не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. Таким чином особа, яка подає касаційну скаргу, посилаючись на незаконність судових рішень, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у вказаній статті, що є підставами для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи, тобто не тільки висунути на підтвердження допущених судом порушень переконливі факти, але й аргументувати як саме ці порушення істотно позначилися на законності та обґрунтованості судового рішення. Крім цього, вимагаючи скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді відповідної інстанції, особа у касаційній скарзі має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на які вона посилається.
У касаційній скарзі прокурор на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_4 проте, не вказує правового обґрунтування, яке тягне за собою обов`язкове скасування вироку та ухвали на підставах, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 405, 412, 413, 419 вказаного Кодексу в їх взаємозв`язку. 
Разом із цим скаржник по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження; не погоджується з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказів, яким дає власну оцінку; посилається на те, що всупереч ст. 22 КПК було неповно розглянуто кримінальне провадження, хоча перевірка вказаного не належить до компетенції суду касаційної інстанції в силу ч. 1 ст. 433 цього Кодексу.
Тобто прокурор всупереч законодавчим приписам не навів у касаційній скарзі правового обґрунтування своїх вимог та не послався на допущення судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень на підставах, передбачених КПК.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин необхідно залишити без руху касаційну скаргу, надавши прокурору строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5                                               ОСОБА_2                                  ОСОБА_3