Постанова
Іменем України                                     
04 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 641/9064/20
провадження № 61-2782ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
заінтересована особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольга Анатоліївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року під головуванням судді Боговського Д. Є. та постанову Харківського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у складі колегії суддів:                            Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольга Анатоліївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що спадкодавцем 19 лютого                            2020 було складено заповіт на його ім`я, ОСОБА_2 хворів на онкологічне захворювання та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 
Позивач здійснив поховання ОСОБА_2 та мав намір прийняти спадщину, отримав від нотаріуса консультацію та перелік необхідних для подання заяви про прийняття спадщини документів, однак напочатку жовтня 2020 року у зв`язку із терміновим відрядженням у період з 05 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2020 року пропустив визначений законом шестимісячний строк для подання відповідної заяви про прийняття спадщини, про що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Городніченко О. А. (далі - приватний нотаріус Городніченко О. А.) складено постанову від 26 жовтня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Позивач ОСОБА_1 вважає, що строк ним пропущений з поважних причин.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 19 серпня 2021 року позов задовольнив.
Визначив ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в три місяці з дати набрання рішенням законної сили.
Харківський апеляційний суд постановою від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу Харківської міської ради залишив без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року без змін.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 позивачем пропущений з поважних причин; строк є незначним та складає менше 20 календарних днів. При цьому судами враховано свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
В лютому 2022 року представник Харківської міської ради - Закревський А. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду                            м. Харкова від 19 серпня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду                       від 11 січня 2022 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Представник заявника вказує, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення рішення про задоволення позовних вимог не врахували правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17; від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16; від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18;                      від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 та від 30 вересня 2020 року у справі                       № 638/18452/19.
Вважає, що період часу з 05 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2020 року, протягом якого позивач перебував у відрядженні не можна кваліфікувати як тривале перебування позивача у відрядженні, під час якого він міг звернутися до нотаріуса засобами поштового зв`язку, отже висновки судів про наявність підстав для задоволення позову помилкові.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 12 квітня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Ленінського районного суду м. Полтави.
Справа № 641/9064/20 надійшла до Верховного Суду 30 червня 2022 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (а. с.15).
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира              АДРЕСА_1 зареєстрована в цілому за ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право власності № 3-98-123300 , виданого 07 травня 1998 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою харківською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 2016 року.
Зі змісту заповіту від 19 лютого 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_1 .. Заповіт, посвідчений приватними нотаріусом                   Городніченко О. А. (а. с. 16).
З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, станом                               на 09 квітня 2020 року встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_2 .
Суди встановили, що ОСОБА_1 обіймає посаду начальника дільниці «Вироби з дерева» ТОВ «Спот технолоджис» (а. с. 22).
Наказом ТОВ «Спот технолоджис» від 02 жовтня 2020 року за № 15/2020 ОСОБА_1 направлено у відрядження до м. Подільськ Одеської області з 05 жовтня 2020 року                     по 12 жовтня 2020 року включно (а. с. 23).
Наказом від 09 жовтня 2020 року № 15-1/2020 ОСОБА_1 було продовжено термін відрядження з 13 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2020 року (а. с. 24).
26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Городніченко О. А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Заведено спадкову справу № 24/2020 (а. с. 20).
26 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Городніченко О. А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємець ОСОБА_1 не був зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом визначеного статтею 1270 ЦК України строку не подав заяву про прийняття спадщини (а. с. 19).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1223, 1233 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові                                  від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Таким чином, з огляду на вищенаведене, суди попередніх інстанцій встановивши, що позивачем допущений незначний пропуск строку для прийняття спадщини                                      (16 календарних днів), а із матеріалів справи убачається, що він є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та враховувавши свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 645/5186/19 (провадження                                      № 61-10312св20).
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення рішення про задоволення позовних вимог не врахували правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17;                             від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16; від 30 січня 2020 року у справі                             № 487/2375/18; від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 та від 30 вересня                          2020 року у справі № 638/18452/19 колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини, у наведених заявником справах, та у справі, яка переглядається, є різними.
Отже суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, визначили, що обставини, на які посилалася позивач, слід визнати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки ці обставини пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, судами правильно застосовано норми статей 1270, 1272 ЦК України.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.
Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                        № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, нема.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 та постанову Харківського апеляційного суду від 11 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. В. Литвиненко
| А. І. Грушицький
| Є. В. Петров