Справа № 344/158/22 
Провадження № 33/4808/282/22 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Любчика С.Р. на постанову судді Івано-Франківського міського  суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,- 

                                                          в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2021 року о 02 год. 20 хв. в м. Івано-Франківську по вул.  Галицька, 66, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Дачія Сандеро» н.з  НОМЕР_1 в  стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер»  у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність  передбачена  ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Любчик С.Р. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді не відповідає закону, суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим постанова суду підлягає скасуванню.
Апелянт вказує на те, що при фіксуванні правопорушення та складанні протоколу було порушено ряд процесуальних норм, що перешкоджає визнати наявні у справі документи належними і допустимими доказами.
Сторона захисту звертає увагу на те, що в матеріалах справи немає жодних даних про згоду ОСОБА_1 із результатом огляду на місці події, в тому числі і в протоколі про адміністративне правопорушення немає такої згоди. На думку апелянта, це вказує, що поліцейська на власний розсуд трактувала встановлений порядок, який у розумінні поліцейської жодним чином не відповідає порядку, встановленому КУпАП та іншим  вимогам закону.
Апелянт зазначає, що у протоколі перекручено фактичні обставини справи так і зміст нормативно-правових актів. При складанні протоколу порушено вимоги ст..256 КУпАП, в якому не розкрито суть обвинувачення. Описова частина протоколу не містить повноти, не відповідає об`єктивним обставинам. 
Крім цього, апелянт зазначає, що в протоколі немає жодних даних про вручення ОСОБА_1 копії протоколу, чим грубо порушено право ОСОБА_1 на захист. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №204091 не можна вважати належним доказом у справі.
Апелянт звертає увагу на те, що в Акті огляду водія зазначено свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , водночас не зазначено щодо якої саме особи проводився огляд, жодного підпису в акті огляду ОСОБА_1 немає. Також в акті не зазначено чи було застосовано технічні засоби відеозапису, не зазначено місце, дату і час його складання, що є обов`язковими реквізитами документу, та складання якого не зафіксовано відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, що ставить під сумнів Акт огляду у визнанні його належним доказом у справі.
Адвокат Любчик С.Р. наголосив на тому, що у наданих поліцейськими до матеріалів справи відео файлах не зафіксовано обставин проведення огляду, а також згоду ОСОБА_1 із його результатами огляду, проведеного на місці як того вимагається ч.3 ст.266 КУпАП.
Таким чином, апелянт наголошує на тому, що було порушено порядок проведення огляду, а тому він вважається недійсним.
Стороною захисту звернуто увагу на те, що до матеріалів справи не долучено сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки за допомогою якого було проведено огляд правопорушника, як того вимагає Інструкція.
Зазначає, що у матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не можуть бути доказами у справі, оскільки пояснення складено із заздалегідь набраних і надрукованих на принтері стандартних речень і фраз. Крім того, у відповідності до свідчень свідків водій відмовився пройти огляд водія у встановленому законом порядку, які явно суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі зазначено, що водій пройшов огляд за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510. Дані обставини є взаємно виключні
Сторона захисту вказує на те, що долученими відео файлами з нагрудних камер працівників поліції не відображено жодних подій чи обставин, пов`язаних з оглядом та складанням будь яких документів. Частина долучених до матеріалів справи відеозаписів не стосуються обставин справи. 
Відеозаписи апелянт вважає монтованими, зміст яких не містить відомостей про особу, що здійснює відео записування, з них не можливо становити хронологію та суть подій, що мали місце, у які проміжки часу відбулась подія.
Таким чином, апелянт вважає, що на відеозаписах немає жодного підтвердження обставин, що є необхідною умовою на підтвердження законності дій поліцейських, пов`язаних із чітко регламентованою процедурою проведення огляду на стан сп`яніння, а саме щодо підтвердження вини ОСОБА_1 із результатами огляду на стан сп`яніння. 
Вважає, що поліцейськими грубо порушено процедуру фіксації перебування водія ОСОБА_1 у стані сп`яніння, що у відповідності до ч.5 ст.266 КУпАП передбачає визнання недійсності огляду на стан сп`яніння. Тому, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи свідчать про численні порушення, допущені поліцейськими при оформленні цих матеріалів. 
Рапорт працівника поліції відображає тільки суб`єктивну думку поліцейського, який є зацікавленою особою.
Звертає увагу апеляційного суду на неприпустимість спрощеного підходу до розгляду справи без з`ясування всіх обставин справи. Апелянт вважає, що зміст постанови не відповідає вимогам КУпАП.
На вказані порушення суд не звернув увагу при ухваленні оскаржуваної постанови.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Любчик С.Р. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 та захисника адвоката Любчика С.Р., які підтримали доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Перевіряючи доводи  захисника  адвоката Любчика С.Р. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП
Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається що ОСОБА_1 25.12.2021 року дійсно керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції, та на пропозицію працівників поліції пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці. Однак, вказує на те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду водія на визначення стану сп`яніння, оскільки після проходження огляду він не погодився із позитивним результатом огляду. 
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівника поліції під час складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містить результатів такого оскарження. 
Судом зазначено, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу Drager Alcotest, про що міститься посилання у протоколі, з долученим результатом вказаного огляду, що становить 1.99 проміле.
Суд прийшов до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№204091 від 25.12.2021, з якого вбачається, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результатом тесту №276 (1,99 проміле), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмовими поясненнями  свідків, відеозаписами, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204091 від 25.12.2021 року водій ОСОБА_1 25.12.2021 року о 02 год. 20 хв. в м. Івано-Франківську по вул.  Галицька, 66, керував транспортним засобом марки «Дачія Сандеро» н.з  НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Алкотест Драгер 7510, результат тесту1.99 %, тест №276. ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність  передбачена  ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою –  поліцейським взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Глинською У.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді. 
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.
Зазначено, що до протоколу додається пояснення, акт огляду, направлення, рапорт, відео з камери 4999.
Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія, яке було вилучено у ОСОБА_1 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився на підставі ст.63 Конституції України.
У протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомленні його із права та про розгляд справи в суді, а також відмовився від підпису про ознайомленні зі змістом протоколу.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). 
Разом з тим, доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р. про те, що працівники поліції не намагались вручити копію протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності  спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що протокол про адміністративне правопорушення складався працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був повністю ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення. Однак, зі змісту відеозапису вбачається, що при намаганні працівником поліції виконати вимоги закону щодо вручення під розписку ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, останній зловживаючи своїми процесуальним правами, діючи деструктивно, з метою ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, умисно відмовився від отримання копії протоколу. При цьому, зі змісту відеозапису вбачається що ОСОБА_1 не тільки був ознайомлений поліцейським зі змістом протоколу та висунутим йому обвинуваченням, яке було зачитано йому вголос, а і самостійно детально перечитав зміст протоколу.
Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не пропонували йому отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204091 від 25.12.2021 року є неправдиві та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.
Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, носила деструктивний характер та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі  коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка  притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що у разі виявлення поліцейськими ознак сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб забезпечити проведення огляду водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Крім того, захисник Любчик С.Р. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, незважаючи на те, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про відсутність згоди водія транспортного засобу з результатом огляду на стан сп`яніння.
Перевіряючи доводи сторони апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння  за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.
У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння  повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом. 
Разом з тим, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі сукупності доказів, які повинні бути досліджені в судовому засіданні. 
Саме незгода водія транспортного засобу із отриманим результатом є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад. 
В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними, оскільки не виявив бажання пройти відповідний огляд у медичному закладі та не стверджував про те, що він перебуває у тверезому стані, або висловив незгоду із отриманим результатом огляду 1.99 % проміле.   
Таким чином, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.  
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння  повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно бути видно, що він  вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.  
Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що після ознайомлення водія ОСОБА_1 із результатом огляду 1.99 % проміле, ОСОБА_1 не вчиняв будь яких дій, які давали можливість встановити, що він не погоджується із отриманим позитивним результатом огляду. 
Зокрема, на пряме запитання поліцейського щодо згоди з отриманим результатом, ОСОБА_1 не відповів, не заявив про свою незгоду із результатом огляду на стан сп`яніння, проігнорував запитання працівника поліції і не скористався своїм правом на заперечення результату огляду на стан сп`яніння та проведення відповідного огляду у медичному закладі. 
Відсутність незгоди водія транспортного засобу із отриманим результатом свідчила про відсутність правової підстави для проведення відповідного огляду водія транспортного засобу у медичному закладі. 
Вищевказані обставини свідчать про безпідставність доводів сторони захисту про те, що відсутність підпису ОСОБА_1 в протоколі  про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан сп`яніння та інших документах підтверджує його незгоду із позитивним результатом огляду.  
Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи судом не встановлені докази, які свідчать про те, що водій ОСОБА_1 повідомив поліцейських про незгоду з отриманим позитивним результатом та наполягав на проведені огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння свідчить, що він погодився із отриманим позитивним результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів і у працівника поліції були відсутні правові підстави для направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладах охорони здоров`я. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього.» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
Апеляційний суд вважає, що обставини за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього надати детальні та змістовні пояснення стосовно висунутого обвинувачення. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9а Правил дорожнього руху України.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водія ОСОБА_1 було зупинено під час керування ним транспортним марки «Дачія Сандеро» н.з  НОМЕР_1 за порушення вимог Правил дорожнього руху про що йому було повідомлено працівником поліції. .
Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків,  не висловлював незгоди із отриманим позитивним результатом такого огляду 1.99 % проміле і не наполягав на проведенні огляду у медичному закладі.  
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водія ОСОБА_1 було повідомлено про проведення відеозапису на нагрудну бодівідеокамеру працівника поліції щодо його проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано неодноразові спроби ОСОБА_1 (більше п`яти спроб ) пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, оскільки останній свідомо не виконував та ігнорував вимоги працівника поліції. 
На відеозаписі  видно, як ОСОБА_1 роз`яснено проведення огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер, після чого ОСОБА_1 , після чергової спроби, добровільно продув прилад Драгер, результат якого показав 1.99% проміле. Після отримання позитивного результату огляду, ОСОБА_1 не висловив незгоду із вищевказаним результатом , проігнорував запитання працівника поліції щодо його згоди із отриманим результатом у зв`язку з чим працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що за результатом пройденого тесту 1.99 % проміле він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відеозаписи містять інформацію про те, що ОСОБА_1 не заперечував проти  проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу, не висловлював зауважень на дії працівників поліції щодо неправомірності проведення такого огляду.
З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510, результат якого становив 1.99 % проміле.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу, визначення місця проведення огляду на стан сп`яніння та застосування спеціальних засобів, не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст.  266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.
Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
В результаті перевірки доводів апеляції захисника Любчика С.Р. не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не вказує на те, що  огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510 не відповідав вимогам ст.266 КУпАП. 
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Акт відповідного огляду підписано також свідками  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У вказаному акті зазначено, що огляд ОСОБА_1 проведено за допомогою Алкотест Драгер 7510, тест №276, результат огляду було встановлено 1.99 проміле.
Посилання апелянта на  те, що в Акті огляду водія зазначено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та не зазначено щодо якої саме особи проводився огляд, відсутній підпис ОСОБА_1 , не зазначено чи було застосовано технічні засоби відеозапису, не зазначено місце, дату і час його складання, що є обов`язковими реквізитами документу, та складання якого не зафіксовано відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, що ставить під сумнів Акт огляду у визнанні його належним доказом у справі, є необгрунтованими.
Так, в акті огляду водія (а.с.4) зазначено, що огляд проведено за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510, тест №276, що повністю узгоджується з іншими доказами по справі та підтверджує проведення відповідного огляду на стан сп`яніння стосовно водія ОСОБА_1   та отримання позитивного результату 1.99 % проміле. 
Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0283 (а.с.3)  тест №276 в результаті огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу 25.12.2021 року о 02 год. 47 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.997 %. В роздруківці приладу зазначено, що 26.04.2021 року було проведено градуювання вказаного технічного приладу. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що роздруківки приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0283 (а.с.3) ОСОБА_1 не підписав, однак відеозаписи долучені до матеріалів справи свідчать про добровільне проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків, результат якого становив 1.99 % проміле, та відсутність його незгоди із отриманим результатом та відсутність бажання спростувати отриманий результат шляхом проходження повторного огляду у медичному закладі.
Слід зауважити, що до матеріалів справи не долучено копію свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки, однак відсутність такої копії не свідчить про незаконність проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння та не спростовує результату проведеного огляду. Зокрема, зі змісту роздруківки приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0283 (а.с.3) вбачається, що він пройшов останнє технічне обслуговування 26.04.2021 року, що повністю відповідає вимогам калібрування. 
Так, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 р. №1747 та становить 1 рік.
Слід зазначити, що відповідно до відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 не висловлював бажання щодо ознайомлення із свідоцтвом про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки та сертифікатом повірки приладу. 
Апеляційний суд неодноразово вказував, що в разі виникнення у водія транспортного засобу сумнівів щодо об`єктивності отриманого результату огляду на стан сп`яніння, останній має право не_погодитись  з таким результатом та наполягати на проведенні відповідного огляду у медичному закладі.
Разом з тим, водій ОСОБА_1 таким правом не скористався та фактично погодився з тим , що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належними доказами, оскільки вони носять суперечливі дані з протоколом про адміністративне правопорушення.
До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що 25.12.2021 року о 02.50 год. в м. Івано-Франківську по вул.. Галицька, 66,  були присутніми в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на місці зупинки або лікаря нарколога, про що за свідчили своїми підписами
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині обставин проведення огляду на стан сп`яніння не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті. 
За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510, результат якого становив 1.99 % проміле, погодився із вказаним результатом, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; роздруківки результату приладу Драгер 7510, актом огляду, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Апеляційний суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 25 грудня 2021 року о 02 год. 20 хв., в м. Івано-Франківську по вул.  Галицька, 66, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Дачія Сандеро» н.з  НОМЕР_1 в  стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер»  у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність  передбачена  ч.1 ст.130 КУпАП.
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення  було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                     п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Любчика С.Р. залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського  суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв