П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/22160/21	

Категорія: 112010100                                                                                                           
                                                                                                                                  Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:  м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.
             
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі за позовом    ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати висновок за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який затверджено Державним секретарем МВС України 18 липня 2019 року, 
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п. 9 “Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 13.03.2018 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40 відсотків, у зв`язку з чим позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області із заявою про проведення позивачу виплати одноразової грошової допомоги.  Висновок разом з усіма наданими позивачем для призначення допомоги документами були направлені ліквідаційною комісією УДСО при ГУМВС України в Одеській області до МВС України, проте МВС повернуло до ліквідаційної комісії УДСО матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності без прийняття рішення у порядку, передбаченому пунктом 9 Порядку № 850, а тому позивач звертався до суду з позовом та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі 1540/3321/18 було зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та прийняти рішення за результатами поданого ліквідаційною комісією УДСО при ГУМВС України в Одеській області висновку. На виконання рішення суду від 26 вересня 2018 року у справі 1540/3321/18, 18 липня 2019 року відповідачем затверджено висновок за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3-ї групи інвалідності, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування висновку за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який затверджено Державним секретарем МВС України 18 липня 2019 року, зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п. 9 “Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, з урахуванням висновків суду – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який затверджено Державним секретарем МВС України 18 липня 2019 року.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п. 9 “Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у  розмірі 908 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що Постанова КМУ №850 до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки третя група інвалідності позивачу встановлена 25.05.2017 року. Крім того, зазначає про те, що виплата одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції, які проходили службу в МВС України повинна здійснюватися за рахунок коштів передбачених для національної поліції, а не за кошти МВС України. Зазначив, що фінансування Поліції охорони здійснюється на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством. Таким чином, підстави для здійснення будь - яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету відсутні. Також вказує про пропуск шестимісячного строку звернення до суду з позовом встановлений ст. 122 КАС, оскільки про висновок позивач дізнався у 2019 році, а з позовом звернувся лише 15.11.2021 року.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07.08.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ.
Військово-лікарською комісією ГУМВС України в Одеській області 27.07.2015 року за розпорядженням начальника ВКЗ УДСО здійснено медичний огляд ОСОБА_1 , результати якого відображено у свідоцтві про хворобу № 526/2 від 27.07.2015 року.
З свідоцтва про хворобу № 526/2 від 27.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Відповідно до п. 12 свідоцтва діагноз і постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми) – захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Згідно довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №1 “До акта огляду медико-соціальною експертної комісією” серії 12 ААА №895566, яка видана 19.03.2018 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності строком до 01.04.2019 року із зазначенням в графі “Причини інвалідності” - “захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС”.
Згідно довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №1 “Про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках” серії 10 ААА №127798, яка видана 19.03.2018 року, ступінь втрати професійної працездатності    ОСОБА_1 складає 40%.
ОСОБА_1 23 квітня 2018 року звернувся до Голови ліквідаційної комісії УДСО при ГУМСВ України в Одеській області із заявою (рапортом), в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлена ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Згідно висновку про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ “Про міліцію (зі змінами), який затверджений головою ліквідаційної комісії УДСО при ГУМСВ України в Одеській області І.М. Шишименко 04 травня 2018 року, зокрема, призначена одноразова грошова допомога складає 264300 грн., раніше виплачена сума (страхової виплати, одноразової допомоги) 0,00 грн., сума одноразової грошової допомоги до виплати складає 264300 грн.
При цьому, 18 травня 2018 року Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України на адресу ліквідаційної комісії УДСО при ГУМСВ України в Одеській області направлено лист №15/2-1773 про повернення матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, ОСОБА_1 . 
Крім того, листом від 07.06.2018 року №15/1-10лк Управлінням Державної служби охорони ГУМВС України в Одеській області на адресу позивача направлено копію листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 18.05.2018 року №15/2-1773 та, зокрема, зазначено, що всупереч приписам норм Порядку № 850, МВС України повернуло документи без прийняття рішення (позитивного або негативного) по суті питання (аркуші справи 19-20).
Позивач не погодився із протиправними діями Міністерства внутрішніх справ України та звернувся до суду із позовною заявою.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі №1540/3321/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Управління Державної охорони при ГУМВС України в Одеській області, Управління поліції охорони в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.05.2018 № 15/2-1773 матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) без прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення по суті зазначеного питання згідно з пунктом 9 “Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та прийняти рішення за результатами поданого ліквідаційною комісією УДСО при ГУМВС України в Одеській області висновку від 04.05.2018 року “Про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ “Про міліцію” (зі змінами)” щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до п. 9 “Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України     від 21 жовтня 2015 р. № 850.  В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Згідно Висновку за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , затвердженого державним секретарем Міністерства внутрішніх справ України 18.07.2019 року відповідно до п. 9 Порядку відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3-ї групи інвалідності на підставі Висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.
Управлінням Державної служби охорони ГУМВС України в Одеській області направлено лист Міністерству внутрішніх справ України №15/1-12 від 10.09.2019 року, яким повторно надіслано матеріали ОСОБА_1 для розгляду та прийняття рішення про виплату ОГД та направлення, у разі затвердження висновку, за належністю до Національної поліції України.  
Не погоджуючись з вказаним висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що п.14 Порядку затвердженого Кабінетом Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, передбачено випадки у разі яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а оскільки оскаржуваний висновок від 18.07.2019 року не містить посилань відповідача на п. 14 Порядку № 850, прийшов до висновку, що він є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому вказав, що враховуючи протиправність та скасування оскаржуваного висновку, у суду є всі підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п. 9 “Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, з урахуванням висновків суду.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду став висновок МВС, затверджений 18.07.2019 року, на виконання рішення у справі № 1540/3321/18.
Апелянт вказує про пропуск строку звернення до суду з позовом, оскільки про такий висновок позивач дізнався у 2019 році, а з позовом звернувся лише у 2021 році, тобто з пропуском строку встановленого ст. 122 КАС України.
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частини другої  статті  122 КАС України  для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1,2  ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.    Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1  ст. 120 КАС України  перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Суд на виконання  ст.242 КАС України  врахував висновки Верховного Суду (далі - ВС) в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Суд. Аналізуючи норми  ст.122 КАС України, зазначив:
« 21.  … на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.  Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.»
Так, колегія суддів зазначає, що наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Зі змісту зазначених процесуальних норм вбачається, що основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від їх порушень з боку держави. При цьому, строк звернення таких осіб за захистом своїх прав та інтересів обмежений та складає шість місяців, який починає обраховуватися з наступного дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
Верховний Суд неодноразово  наголошував на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій.  Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.  Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття  дізнався  та  повинен був дізнатись.
Так, під поняттям  дізнався  необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття  повинен був дізнатися  необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
У пунктах 16-17 постанови Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №815/460/18 зазначено:
« 16. Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з  соціальними виплатами, які можуть бути  регулярними, періодичними,  одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу  як форми соціального захисту з боку держави.
17. Відлік строків для звернення  з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається  з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви)  розпочинається  з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав,  крім випадків,  якщо інше прямо не передбачено законом.»
  З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Так, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
До того ж, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33). 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки на його думку такий строк звернення не обмежується будь-яким строком, посилаючись на рішення Конституційного Суду України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013. При цьому, будь-яких інших доводів та пояснень з приводу причин пропуску строку позивачем не зазначено.
Позивачем близько двох років не ставилося перед судом питання щодо скасування висновку за результатами розгляду висновку ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Одеській області від 04.05.2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який затверджено Державним секретарем МВС України 18 липня 2019 року, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного наказу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
При цьому, відповідачем у суді першої інстанції також вказувалося про пропуск звернення до суду та подавалося відповідне клопотання. В свою чергу, суд першої інстанції визнав не обгрунтованим клопотання відповідача про порушення позивачем визначеного ст. 122 КАС України строку звернення до суду та залишення позову без розгляду, оскільки за своєю природою одноразова грошова допомога, яка передбачена ст. 23 Закону України “Про міліцію” є державною соціальною гарантією для працівників правоохоронних органів та згідно з правовою позицією Конституційного Суду України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом щодо виплат, на які працівник має право не тільки згідно умов трудового договору, а і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, оскільки воно  стосуєся офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, а предметом даного спору є призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України  передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно з ч. 1  ст. 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідними ст. ст.  238,  240  цього  Кодексу.
Ураховуючи викладене, колегія суддів зважає на наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та не врахував необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст.  122,  123 КАС України  , у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 319, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
                                                            Повний текст постанови складено та підписано 12 липня 2022 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова