П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/20522/21	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
                                 
                    П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування припису №ОД/522/349/АВ/П від 19.08.2021 року, постанови №ОД/522/349/АВ/П/ТД-ФС від 22.09.2021 року, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

          ФОП ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ОД/522/349/АВ/П від 19.08.2021 року, постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 22.09.2021 року на суму 120 000,00 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка вважає безпідставними висновки відповідача щодо фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, оскільки зазначені особи не є працівниками ФОП ОСОБА_1 та знаходились поза межами місця здійснення господарської діяльності. Щодо працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивачка зазначила, що після укладення з ними трудових договорів 05.08.2021 року вже о 09 год. 00 хв. подано повідомлення про прийняття на роботу, тому вимоги абз. 1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року не порушено, оскільки працівники були допущені до роботи у другій половині дня.
          Відповідач надав відзив на позовну заяву. У судовому засіданні представниця відповідача підтримала викладені у ньому обставини і зазначила, що з 05 по 18 серпня 2021 року здійснено позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , в ході якого зафіксовано особи, що виконували обов`язки без оформлення трудових договорів.  Працівники   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були прийняті на роботу в день інспекційного відвідування і в цей день роботодавець направив повідомлення про прийняття на роботу, що є порушенням. Особи, які були виявлені, та обставини, встановлені під час інспекційного відвідування, зафіксовані на відео. Відповідач вважає, що ним дотримано чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення інспекційного відвідування, за результатами якого на позивача правомірно накладено штраф в сумі 120 000 гр. за неоформлення трудового договору з двома особами.
          Справу розглянуто в судовому засіданні за участю відповідача в порядку загального провадження. 
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 2; код ЄДРПОУ 39781624) про визнання протиправними та скасування припису №ОД/522/349/АВ/П від 19.08.2021р., постанови №ОД/522/349/АВ/ГІ/ТД-ФС від 22.09.2021р. - задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД/522/349/АВ/П від 19.08.2021 р. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД/522/349/АВ/П/ТД-ФС від 22.09.2021 р. Стягнуто з Головного управління Держпраці в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 2; код ЄДРПОУ 39781624) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 коп.).
           13 квітня 2022 року Одеським окружним адміністративним судом за заявою представника позивачки винесене додаткове рішення, яким відмовлено в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу. 
          Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року, ГУ Держпраці в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог - в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки суд не повній мірі дослідив надані докази щодо виявлених порушень, тобто не в повній мірі з`ясував обставини справи, а з`ясованим дав невірну оцінку. В апеляційній скарзі відповідач посилається на обставини, наведені у відзиві та надані письмові докази.
          Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА 

Як вбачається з матеріалів справи та обставин, встановлених судом, ГУ Держпраці в Одеській області на підставі наказу №1084 від 05.08.2021 року, направлення №15/01-29-1741 від 05.08.2021 року у період з 05.08.2021 року по 18.08.2021 року здійснено позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань виявлення неоформлених трудових відносин. Представники позивача здійснювали контрольний захід шляхом інспекційного відвідування позивачки 05.08.2021 року та 16.08.2021 року.
Підставою для призначення позапланового заходу контролю став лист ГУ ДПС в Одеській області від 20.07.2021 року, яким позивача повідомлено про виявленні під час перевірки факти порушення трудового законодавства ФОП ОСОБА_4 у вигляді неоформлення трудових відносин з працівниками та надано акт фактичної перевірки.
За результатами інспекційного відвідування складено акт №ОД522/349/АВ від 18.08.2021 року, в якому зафіксовано порушення позивачкою вимог ч.1 ст.21 КЗпП України (трудовий договір не укладено з двома працівниками); ч.3 ст.24 КЗпП України (два працівники були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної податкової служби про прийняття на роботу); абз. 1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року (повідомлення про прийом на роботу були надіслані із порушенням порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року) (т.1 а.с. 8-13).
19.08.2021 року ГУ Держпраці в Одеській області складено припис №ОД/522/349/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України, абз. 1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року у строк до 10.09.2021 року.
Постановою ГУ Держпраці в Одеській області №ОД/522/349/АВ/П/ТД-ФС від 22.09.2021 року на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1  штраф у розмірі 120 000 грн. (т.1 а.с. 36-41).
Відповідно до цієї  постанови штраф накладено за неоформлення трудових договорів з громадянами  по імені Едурад та Станіслав. Щодо інших виявлених порушень винесено припис про їх усунення. 
Зазначені постанову та припис позивачка оскаржила до суду.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року (далі - Закон №877-V).
Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року (чинною на момент проведення перевірки) затверджено Порядок здійснення державного контроль за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. №1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Порядок №823).
Згідно з вимогами п.2, пп.5 п.5 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів з підстав визначених цим порядок серед яких зазначено повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.
За правилами пунктів 10-11 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених  пунктом 5  цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору по суті, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивачки на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №640/17424/19 (набрало законної сили 14.09.2021 року), оскільки як станом на час проведення інспекційного відвідування, так і на час складення відповідачем акту відповідне рішення ще не набрало законної сили.
За приписами ч.11 ст.4 Закону №877-V плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.
Згідно з вимогами ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до вимог ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
За приписами ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 265 КЗпП України  передбачено відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України).
Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року, яким установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із способів визначених цим порядком.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно визначив обсяг нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, але неправильно застосував ці норми та не встановив всі фактичні обставини по справі, що потягло за собою невідповідність висновків викладених у рішенні.
Відповідно до вимог ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції серед інших є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеними в судовому рішенні в обґрунтування задоволення позовних вимог.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем копія направлення  на перевірку та вимоги про надання документів залишено працівнику на рецепції, проте доказів того, що вказаний працівник є уповноваженою особою позивача до суду першої інстанції не надано. 
Також суд першої інстанції зазначив, що посадовими особами відповідача на рецепції вручено зазначені документи іншій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , яка провадить свою господарську діяльність за тією ж адресою, що й позивач. Відповідачем не надано до суду акту підписаного керівником або особою об`єкта відвідування. У відповідній графі відсутні відмітки про відмову від підпису.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки вони повністю спростовуються наданими суду відповідачем відеофайлами проведеної перевірки, яка відбулась 05.08.2021 року та 16.08.2022 року та іншими письмовими доказами по справі.
Відповідно до відеозаписів, посадові особи ГУ Держрпраці, прибувши для проведення інспектування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , особі, яка перебувала на рецепції закладу, повідомили про проведення перевірки, пред`явили службові посвідчення, вручили копію наказу та направлення на перевірку. На рецепції було розміщено стенд, на якому була інформація про те, що підприємницьку діяльність в цьому місці здійснює ФОП ОСОБА_1 . Інших інформаційних стендів відносно інших суб`єктів господарювання виявлено не було. 
Особа, яка була на рецепції 05.08.2021 року (як встановлено після перевірки - ФОП ОСОБА_5 ) вчиняла дії, які дали підстави перевіряючим обґрунтовано вважати її уповноваженим представником позивачки, оскільки вона цього не заперечувала, здійснювала телефонні дзвінки та повідомила власника про прибуття інспекторів праці. Ця ж особа була на рецепції при проведенні інспектування 16.08.2022 року та також здійснювала дзвінки власниці, але не повідомляла свого прізвища, займаної посади та не зазначала про те, що вона самостійно займається підприємницькою діяльністю в цьому закладі. 
Лише після складання акту та притягнення до відповідальності позивачки, була надана відповідачу інформація, що особою, яка спілкувалась з посадовими особами ГУ Держпраці була ФОП ОСОБА_5 .
Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, оскільки за наявності встановлених обставин, посадові особи вжили всіх необхідних та можливих заходів для виконання приписів Порядку №823 щодо вручення наказу, направлення та пред`явлення копії посвідчень особі, яка знаходилась за місцем здійснення підприємницької діяльності та яка не заперечувала про свою трудову участь у такій діяльності позивачки.
Крім того, перегляд відеофайлів проведеної перевірки, дає підстави визнати, що ФОП ОСОБА_1 була повідомлена ОСОБА_5 про проведення інспектування, перебувала на місці здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_2 , а, але не виявила бажання бути присутньою.
Вищезазначеним обставинам суд першої інстанції у своєму рішення не надав жодної оцінки, незважаючи на те, що відповідачем про це зазначено у відзиві на позовну заяву та додано відеозаписи проведеного інспектування. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність відмітки в графі про відмову від підпису є недоліком при оформленні акту, але не може розглядатись як підстава для скасування результатів перевірки та не може нівелювати виявленні порушення під час інспекційного відвідування. 
При перегляді відеофайлів, колегію суддів встановлено, що особа яка перебувала на рецепції під час інспектування ( ОСОБА_6 ) позиціонувала себе як представниця позивачки, оскільки відповідала на їх питання, ознайомлювалась з наказом на перевірку, направленнями, посвідченнями, здійснювала телефонні дзвінки власниці, обслуговувала під час перевірки клієнтів, але при цьому відмовилась підписувати жодні документи та надати перевіряючим свої данні, лише повідомивши своє ім`я « ОСОБА_7 ». При цьому, вказана особа не повідомляла про те, що вона є ФОП , здійснює підприємницьку діяльність в цьому місці та не має відношення до ФОП ОСОБА_1 .
Таким чином її поведінка та дії обґрунтовано розцінені перевіряючими як уповноваженої особи позивачки. Той факт, що ОСОБА_5 зареєстрована як ФОП, жодним чином не виключає її трудової участі у підприємницькій діяльності позивачки та не дає підстав для неоформлення трудових відносин з нею. 
На ці обставини вказує апелянт та обґрунтовано посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2017 року у справі №820/1432/20, де зазначено, що у разі, якщо робота, виконувана на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.
При цьому, колегія суддів зазначає, що право здійснення відеофіксації, витребування документів під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, опитувати осіб, передбачено п.10-11 Порядку №823.
Таким чином, на думку колегії суддів, суду першої інстанції необхідно було дослідити вказані докази відповідача та надати їм правову оцінку, що не було зроблено та потягло за собою висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. В судовому рішенні взагалі відсутні які-небудь обґрунтування щодо відхилення цих доказів та їх оцінка.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції також зазначив, що для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст.265 КЗпП України, посадові особи уповноваженого органу повинні довести належними та допустимими доказами факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. Проте, відповідачем під час судового розгляду не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 та Едуард дійсно виконували трудові обов`язки в інтересах ФОП ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд не дав належної оцінки вищевказаним  відеозаписам, відповідно до яких вказані особи під час інспектування перебували в місці здійснення підприємницької діяльності позивачки, мали формений одяг, мали бейджи з назвою, ідентичній найменуванню комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а особа ОСОБА_8 перебував у службовому приміщенні закладу. 
Аналізуючи всі вищенаведені обставини та приписи діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував приписи ч.1 ст.77 КАС України, щодо обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, особа, яка виявила бажання займатись підприємницькою діяльністю має не тільки права, визначені Конституцією України та відповідними законами, але має і певні обов`язки, серед яких дотримуватись норм трудового законодавства щодо оформлення трудових угод та конституційний обов`язок, передбачений ст.67 - сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Виконання зазначених та інших, визначених законодавством обов`язків, передбачає від підприємця створення умов для перевірки виконання цих обов`язків, в тому числі і забезпечення в місці здійснення підприємницької діяльності присутності осіб уповноважених на своє представництво під час планових, позапланових перевірок чи інспектувань контролюючими органами.
Аналіз досліджених колегією суддів доказів дає підстави прийти до висновку, що позивачка з метою уникнення відповідальності за виявленні порушення свідомо уникала своєї присутності чи забезпечення виконання представницьких функцій іншою особою, незважаючи на те, що їй було відомо про проведення інспектування.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що факт неоформлення працівників позивачкою було встановлено органами ДФС ще 16.07.2021 року під час фактичної перевірки за присутності ФОП ОСОБА_1 , результати якої були  доведені до ГУ Держпраці.

Щодо вимог позивачки про скасування припису колегія суддів також не погоджується з висновками суду про задоволення позовних і вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню як з вищенаведених підстав, так і з наступного. 
Крім неукладання трудових догорів з особами вказаними вище, ФОП ОСОБА_1 відповідно до акту та припису в порушення ч.3 ст.24 КЗпП України працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної податкової служби України про прийняття на роботу; абз. 1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року (повідомлення про прийом на роботу були надіслані із порушенням порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено письмовими доказами та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняті на роботу позивачкою 05.08.2021 року, тобто в день перевірки. Цього ж дня до ДФС направлено повідомлення про їх прийняття на роботу, що також підтверджено письмовими доказами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає про те, що вказані особи приступили до виконання обов`язків 05.08.2021 року у другій половині дня, а повідомлення було направлено у першій половині дня.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису відносно вказаних осіб конкретних обґрунтувань щодо відсутності факту несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття їх на роботу не навів, обмежившись посиланням на норми права та необхідність доведення відповідачем допуску до роботи неоформлених працівників, в той час як цього факт допуску до роботи 05.08.2021 року ніхто не спростовує. Спірним є лише питання своєчасності повідомлення.
Колегія суддів зазначає, що абзацом першим постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: ….
Таким чином, повідомлення про прийняття на роботу повинно бути направлено до прийняття на роботу, а виходячи з обставин цієї справи такі дії вчиненні в день прийняття на роботу, що є порушенням вищенаведеного законодавства.
Колегія суддів відхиляє обґрунтування позивачки стосовно прийняття в першій половині дня, допуску у другій половині дня, оскільки вважає, що обрахування строків, виходячи із змісту вказаної норми, необхідно  здійснювати не годинами, а днями. 
Щодо посилань позивачки відносно оренди нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м (кафе-бар) та врахування цієї обставини судом першої інстанції як доказу обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів зазначає, що такі обґрунтування та висновки суду є помилковими, оскільки орендована площа, наявність чи відсутність басейну не впливають на доведеність факту допуску до роботи неоформлених працівників при обставинах встановлених у цій справі.
Помилковими є висновки суду першої інстанції щодо вимоги від відповідача про надання суду доказів, що позивачка орендує, використовує у своїй господарській діяльності басейн та зазначення того, що відповідачем не надано пояснень щодо підстав віднесення особи, що обслуговує басейн, до працівників позивачки.
Такі висновки, колегія суддів робить на підставі встановлених фактичних обставин справи та доказів наданих сторонами.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ГУ Держпраці в Одеській області, здійснюючи заходи контролю ФОП ОСОБА_1 05.08.2021 року, 16.08.2021 року, діяло правомірно, в межах повноважень та у спосіб визначений законом, тобто у відповідності до вимог ст.19 Конституції України.
За результатами контрольних заходів відповідачем прийняті рішення, які повністю відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що підтверджує їх правомірність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, враховуючи вимоги ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України колегія суддів приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року - скасувати.
Прийняти по справі №420/20522/21 нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування припису №ОД/522/349/АВ/П від 19.08.2021 року, постанови №ОД/522/349/АВ/П/ТД-ФС від 22.09.2021 року - відмовити повністю.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.