ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року	Львів	Справа № 260/3881/21 пров. № А/857/2489/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Калинич Я.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                     в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - в/ч НОМЕР_1, щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, в день виключення із списків частини 19.08.2021 року, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців, та з урахуванням раніше виплачених сум, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік в день виключення із списків частини - 19.08.2021, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплати йому грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби за 2014 рік (5 календарних днів), про що видати відповідний наказ, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (далі - Порядок №44), визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн, згідно довідки №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 » в день виключення із списків частини 19.08.2021, стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн, згідно довідки №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 », з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) відповідно до п.2 Порядку №44, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті у повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги в день виключення зі списків частини 19.08.2021, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-XII у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років його вислуги з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку №44, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1, яка проявилась у недоведення до відома та невидачі йому належно оформленого витягу з наказу начальника Західного територіального управління Національної гвардії України (далі - ЗТУ НГУ) №44 від 04.08.2021 (по особовому складу), визнати протиправним та скасувати наказ начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 № 44 (по особовому складу), визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2019 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1  начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 після скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2021 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині про виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 , але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків на день звільнення та здачі військової посади, визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 без дотримання порядку звільнення - проведення документального підтвердження ОСОБА_1 періодів його військової служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні на виконання вимог абз.1 п.234 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення), визнати протиправною бездіяльність щодо звільнення з військової служби за контрактом без проведення ознайомлення із записами в послужному списку та з розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію на виконання п.15 Розділу 3 Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України, затвердженої наказом МВС України №73 від 30.01.2017 (далі - Інструкція №73), визнати протиправним виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2021 (по стройовій частині) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання абз.1 п.242 Положення та ч.3 п.12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170), визнати протиправним дії в/ч НОМЕР_1 щодо недотримання вимог пункту 2 військового контракту, укладеного ним з в/ч НОМЕР_1 в частині недотримання зобов`язань перед ним, які проявились в незабезпеченні належних умов для проходження військової служби, зокрема додержання його особистих прав і свобод, включаючи надання пільг та гарантій установлених законодавством та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 наказом командира в/ч НОМЕР_1 за п.п.«а» ч.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) (у зв`язку із закінченням строку контракту) у період з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації та під час дії в Україні особливого періоду, визнати протиправним непродовження дії контракту понад встановлені строки ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1, на виконання вимог абз.3 п.2 ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 продовжити строк дії контракту ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 з 20.08.2021, визнати протиправним дії в/ч НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 без дотримання порядку звільнення - непроведення звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 у день закінчення строку контракту 13.08.2021, на виконання вимог п.34, 237 Положення, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо перетримання штаб-сержанта ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом строком на шість календарних днів, визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 без дотримання порядку та процедури звільнення - не проведенні комплексного та періодичного оцінювання ОСОБА_1 у 2021 році, на виконання вимог пунктів 2.13, 2.14, розділу VII та абз.1 п.7.6, абз.2 п.77 Інструкції №170, визнати протиправним звільнення його з військової служби за контрактом без дотримання процедури та порядку звільнення - не здійснення в/ч НОМЕР_1 подання до звільнення ОСОБА_1 , на виконання вимог пункту 12.11 Інструкції №170, визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 без дотримання процедури та порядку звільнення - не подання в/ч НОМЕР_1 копії розрахунку вислуги років військової служби ОСОБА_1 , що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, на виконання вимог пункту 12.11 Розділу X Інструкції №170, визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 наказом ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) та наказом командира військової частини Національної гвардії України №182 від 19.08.2021 без додержання встановленого порядку та процедури звільнення з військової служби, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не здійснення запису до примірнику військового контракту ОСОБА_1 , який зберігається у особовій справі із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), який завіряється підписом командира в/ч та скріплюється відповідною гербовою печаткою, на виконання вимог п.37 Розділу II Положення, поновити на військовій службі за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 з 20.08.2021 на раніше займаній посаді або їй рівнозначній, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 внести зміни до військової особової справи штаб-сержанта ОСОБА_1 в частині вислуги років, періоду проходження військової служби та дати виключення із списків особового складу частини, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 внести запис до пункту 17 військового квитка ОСОБА_1 в частині дати виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 весь період вимушеного прогулу (перебування у списках особового складу частини) до періоду проходження військової служби за контрактом, календарної, пільгової та в обчислені на вихідну допомогу, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 розглянути питання щодо укладання нового контракту з штаб-сержантом ОСОБА_1 про проходження військової служби в лавах Національній гвардії України, стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь грошове забезпечення за займаною посадою начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1, згідно штатного розкладу за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2021 по день поновлення на військовій службі, стягнути з в/ч НОМЕР_1 додаткові види грошового забезпечення на його користь, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу з 20.08.2021, з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку №44, з наступним розрахунком : компенсація за невикористані основні відпустки; компенсація за невикористані додаткові відпустки, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 та Законом №2011-XII, п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), матеріальна допомога на оздоровлення; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань; компенсація за неотримане речове майно.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не у повному обсязі за період з 01.01.2016 по 31.21.2020, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 з базовим місяцем - березень 2018 року та з урахуванням вже виплачених сум індексації грошового забезпечення, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1, що полягають у невиплаті та ненарахуванні ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби за 2014 рік, про що видати відповідний наказ, з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до Порядку №44, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в день виключення із списків частини - 19.08.2021, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-XII, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги, з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку №44, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1, яка проявилась у недоведенні ОСОБА_1 наказу начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу), визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не здійснення запису до примірнику військового контракту ОСОБА_1 , який зберігається в особовій справі, із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), який завіряється підписом командира (начальника) в/ч та скріплюється відповідною гербовою печаткою, на виконання вимог п.37 Розділу II Положення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції сторони подали апеляційні скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в/ч НОМЕР_2 було видано наказ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу), яким його було звільнено, а згодом похідний від нього наказ командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2021 (по стройовій частині), яким його було виключено зі списків частини, які він вважає безпідставними та протиправними з багатьох підстав. Вказує, що дата виключення його зі списків особового складу частини не може бути зазначена в наказі раніше ніж відбулося фактичне проведення усіх розрахунків. Також зазначає, що відповідач протиправно звільнив його з військової служби за контрактом, недотримуючись вимог чинного законодавства, з порушенням порядку та процедур звільнення з даного виду публічної служби. При цьому, наголошує, що ним письмової згоди на виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 без проведення повного грошового розрахунку не надавалось. Також звертає увагу, що йому не виплатили грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні (вихідну допомогу) за повні 14 календарних років вислуги, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2014 рік в кількості 5 календарних днів. Вказує на неможливість його звільнення зі служби на підставі пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII у зв`язку із запровадженням воєнного стану.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено вислугу років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Звертає увагу на те, що позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 з 12.08.2014 по 19.08.2021, тобто 7 років. До цього, проходив військову службу у підрозділах Міністерства оборони України з 25.06.1995 по 03.12.1996 та з 25.11.1999 по 25.10.2002, а саме 4 роки 3 місяці 26 днів. Таким чином, загальна вислуга років в календарному обчисленні становить 11 років 04 місяці 03 дні. Крім того, позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у 2016-2020 роках у розмірі 5156,65 грн. При цьому наголошує, що у грудні 2015 року розмір грошового забезпечення був менший ніж січні 2016 року, що в свою чергу підтверджує підняття грошового забезпечення позивача з урахуванням січня 2016 як базового місяця, а тому у в/ч були відсутні підстави для застосування при обчисленні розрахунку індексації січня 2008 року як базового місяця. Таким чином, в/ч НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплати недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-XII у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку №44 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 з базовим місяцем - березень 2018 року, та з урахуванням вже виплачених сум індексації грошового забезпечення.
Сторони не скористався правом подачі відзиву на апеляційні скарги у встановлені судом строки.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що прапорщик ОСОБА_1 наказом командира в/ч НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України №181 від 12.08.2014 (по стройовій частині) був прийнятий на військову службу за контрактом на п`ять років з 12.08.2014 до 12.08.2019 та призначений на посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).
12.08.2019 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у НГУ строком на один рік.
12.08.2020 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у НГУ строком на один рік.
08.07.2021 позивач подав на ім`я командира патрульної роти 3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з лав Збройних Сил України (далі - ЗСУ) по закінченню терміну дії контракту.
04.08.2021 наказом начальника ЗТУ НГУ за №44 о/с (по особовому складу) було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у НГУ у запас ЗСУ за п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII штаб-сержанта ОСОБА_1 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2021 (по стройовій частині) було припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в НГУ та виключено зі списків особового складу в/ч штаб-сержанта ОСОБА_1 .
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за спірний період повинен бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - жовтень 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними. Суд вважав, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 14 років, допустив протиправні дії у спірних правовідносинах, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) та похідних від неї позовних вимог, зазначених у пунктах 10, 11, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 та 26, то суд вважав, що такі задоволенню не підлягають. Також, оспорюваний позивачем наказ командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2019 (по стройовій частині), суд вважав, таким, що відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнятим відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог законів України. З огляду на те, що наказ начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) про звільнення позивача з військової служби у запас на підставі п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту) визнаний правомірним, що унеможливлює вирішення судом питання про поновлення позивача на цій посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших виплат. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5000,00 грн, суд вважав, що позивачем не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірною діяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців, та з урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон №2011-XII.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абз.2 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.
З метою реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №491-IV від 06.02.2003 (далі - Закон №491-IV) постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 було затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), пунктом 11 якого передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону №491-IV.
Згідно п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці, грошове забезпечення.
Відповідно до п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, є базовим при проведенні індексації.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), яка набрала чинності з 01.01.2008, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова №1013), Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Отже, Міністерство оборони України зобов`язане було вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 pоку, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Згідно абз.2 п.3 Постанови №1013, для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078.
З матеріалів справи видно, що у 2016 році позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 491,10 грн, у 2017 році 0,00 грн, у 2018 році 71,08 грн, у 2019 році 1930,15 грн, у 2020 році 2664,32 грн. Згідно Довідки №278 від 12.10.2021 при нарахуванні індексації застосовано базові місяці : січень 2016, серпень 2017 та березень 2018.
Разом з тим, як встановлено судом, у даному випадку збільшення грошового забезпечення відбулося не за рахунок зростання посадового окладу, а завдяки іншим додатковим видам грошового забезпечення, а відтак це не призводить до того, що даний місяць став базовим для нарахування індексації з огляду на наступне.
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики №48/о/66-17 від 08.08.2017, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
За змістом роз`яснення Мінсоцполітики №28/о/66-18 від 18.04.2018, у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі Постанови №1294, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України» (далі - Наказ №90).
Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
Таким чином, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення до березня 2018 року.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що базовим місяцем може бути лише місяць, коли на законодавчому рівні змінюється посадовий оклад військовослужбовця.
Отже, на законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців встановився у січні 2008 року відповідно до Постанови №1294.
Таким чином, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинен бути січень 2008 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 по 01.03.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.
У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018 та Наказу №90.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. У решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме: січень 2008 року.
Отже, у межах спірних правовідносин саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.
Що стосується дискреційних повноважень відповідача щодо визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення, апеляційний суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Повноваження ж державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.01.2022 по справі №400/1118/21, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Стосовно позовних вимог про ненарахування та невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-XII у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначено відповідно до Конституції України Законом №2011-XII.
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.1-3 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За змістом Постанови №1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно п.1 глави 9 розділу 5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України №558 від 25.06.2018, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).
Колегія суддів зазначає, що ч.4 ст.9 Закону №2011-XII Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, питання права військовослужбовців на отримання грошового забезпечення чи різного виду допомог можуть бути визначені лише законодавцем.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.05.2021 по справі №1.380.2019.005965, ч.2 ст.15 Закону №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
Колегія суддів зазначає, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2021 (по стройовій частині) вислуга років позивача станом на 19.08.2021 становить : за час служби в календарному обчисленні - 14 років 04 місяці 07 дні, час служби в пільговому обчисленні - 17 років 00 місяців 03 дні. На вихідну допомогу 07 років.
У вищевказаному наказі зазначено про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 07 років, а не 14 років, як це передбачено Законом №2011-XII та Порядком виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.
Посилання відповідача на те, що оскільки позивач розпочав службу у НГУ з 12.08.2014, то право на отримання такої допомоги він має лише за час проходження військової служби саме у НГУ по день звільнення -19.08.2021, тобто за 7 років, колегія суддів не враховує, з огляду на наступне.
Як вбачається з наказу командира в/ч А1778 Міністерства оборони України №220 від 25.10.2022 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків частини, всіх видів забезпечення з 25.10.2002 та зазначено, що за 2002 рік чергова відпустка використана, грошову допомогу на оздоровлення виплачено.
При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, одноразова грошова допомога при звільненні (вихідна допомога) позивачу не виплачувалась на час звільнення з лав ЗСУ, оскільки позивач на той час не мав вислуги 10 календарних років.
З огляду на вказане, відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 14 років, допустив протиправні дії, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення.
Стосовно вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) та похідних від неї позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно ч.4 ст.9 Закону №2232-ХІІ, форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 23 Закону №2232-ХІІ встановлені строки військової служби, а стаття 24 визначає початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважаться, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Згідно ч.3 ст.24 Закону №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Стаття 26 Закону №2232-ХІІ визначає підстави звільнення з військової служби, п.п. «а» п.2 ч.5 якої передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): у зв`язку із закінченням строку контракту.
Згідно пункту 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (пункт 15 Положення).
Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі (пункт 20 Положення).
Строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності (пункт 23 Положення).
Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу ЗСУ та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби (пункт 26 Положення).
Підпунктом 2 пункту 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації та часу воєнного стану) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частини п`ятої і пунктом 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення (пункт 233 Положення).
Згідно пункту 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Судом встановлено, що позивач наказом командира в/ч НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України №181 від 12.08.2014 (по стройовій частині), був прийнятий на військову службу за контрактом на п`ять років з 12.08.2014 до 12.08.2019 та призначений на посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).
12.08.2019 та 12.08.2020 позивач уклав контракт про проходження військової служби у НГУ строком на один рік.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем особисто виявлено бажання та 08.07.2021 на ім`я командира патрульної роти 3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення його з лав ЗСУ по закінченню терміну дії контракту.
Таким чином, дана обставина є свідченням дійсного волевиявлення позивача щодо небажання подальшого проходження військової служби в ЗСУ, у тому числі за новим контрактом.
Пунктом 12.8 Інструкції передбачено, що посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.
Враховуючи наведене, наказом начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у НГУ у запас ЗСУ за п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ штаб-сержанта ОСОБА_1 .
Стосовно доводів позивача з покликанням на неможливість його звільнення зі служби на підставі п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із запровадженням воєнного стану, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014, затвердженого Законом України №1126-VII від 17.03.2014 оголошено часткову мобілізацію.
Відповідно до пунктів 3-5 частини першої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
З моменту прийняття Президентом України Указу №1126-VII від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» ЗСУ переведені на функціонування в умовах особливого періоду.
Тобто, станом на час звільнення позивача з військової служби в Україні діяв особливий період.
Разом з тим, п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ визначає підстави припинення контракту з військовослужбовцем саме під час дії особливого періоду.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем правомірно, законно та обґрунтовано застосовано положення п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас.
При цьому, підстави для продовження дії контракту позивачу понад встановлені строки були відсутні.
Відповідно до п.34 Положення, на який посилається позивач, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 237 Положення передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.
У даному випадку суд першої інстанції вірно врахував пояснення представника відповідача про те, що на момент закінчення контракту на рахунках в/ч були відсутні кошти для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, у зв`язку з цим позивач перебував у списках в/ч.
Разом з тим, відповідно до абз.3 п.242 Положення, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем подано рапорт про згоду на виключення його зі списків частини лише 19.08.2021, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перетримання його на службі було підставним та неминучим, а тому суд не вбачав протиправності у таких діях відповідача.
Щодо посилань позивача на неправомірність його звільнення у зв`язку з непроведенням щодо нього комплексного та періодичного оцінювання, то суд також вірно вказав, що обов`язку проведення комплексного та періодичного оцінювання позивача під час особливого періоду у відповідача немає, а службова характеристика не є предметом розгляду даної справи.
Стосовно доводів позивача з покликанням на не здійснення в/ч НОМЕР_1 подання до його звільнення, то такі колегія суддів не враховує, оскільки в матеріалах справи наявна копія такого подання. Також наявна копія розрахунку вислуги років військової служби ОСОБА_1 , що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту. При цьому, на момент звільнення (19.08.2021) документів про набуття ним права на пенсію по інвалідності останній не надавав та право на пенсію за вислугою років не набув.
Пунктом 37 Положення передбачено, що у разі припинення (розірвання) контракту, а також продовження його строку у випадках, визначених цим Положенням, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.
Проте, в особовій справі контракту відсутні записи із зазначенням підстав та дати його припинення (розірвання).
Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта (в даному випадку наказу) не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, то деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. При цьому, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
На думку колегії суддів, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність наказу начальника ЗТУ НГУ №44 від 04.08.2021 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 , оскільки такий був виданий на виконання та у відповідності до вимог профільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини з незначними процедурними порушеннями, які не вплинули на його правильність.
Також, як встановлено з матеріалів особової справи позивача, 08.07.2021 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 було подано рапорт, з якого вбачається, що позивач не надавав згоду на виключення його зі списків особового складу частини до проведення з ним всіх необхідних розрахунків.
13.08.2021 позивач подав рапорт від 10.08.2021 до в/ч НОМЕР_1 про відмову надання згоди на виключення зі списків особового складу частини без проведення з ним повного розрахунку на день звільнення з в/ч.
16.08.2021 позивачем на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 було подано рапорт, в якому він надав згоду на виключення його зі списків особового складу частини до проведення з ним розрахунку за речове майно.
18.08.2021 позивач подав на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 рапорт, в якому просив не брати до уваги рапорт від 10.08.2021, оскільки такий був підписаний не ним та зі змістом такого не погоджується.
Отже, як видно з наведеного хоча з позивачем не проводився повний розрахунок, однак він надав згоду на виключення його зі списків в/ч та всіх видів забезпечення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний позивачем наказ командира в/ч НОМЕР_1 №182 від 19.08.2019 (по стройовій частині) відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а представлені сторонами докази у своїй сукупності дають підстави вважати його правомірним, прийнятим відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог законів України.
При цьому, суд вірно зазначив, що сам наказ про виключення зі списків особового складу військової частини є наслідком вже винесеного наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби та спрямований виключно на його виконання, зокрема, в цілях здачі військовослужбовцем посади, отримання ним належного йому грошового забезпечення та здійснення інших визначених законодавством процедур, пов`язаних з припиненням даного виду публічної служби, тому висновки щодо законності звільнення та можливості поновлення на посаді в ході проходження військової служби особами офіцерського складу, слід проводити в аспекті законності самого наказу про звільнення, а не наказу про виключення зі списків особового складу, правова сутність такого наказу виключає його протиправність.
Не підлягають також задоволенню вимоги про поновлення на військовій службі та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на правомірність оспорюваного наказу про звільнення.
Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                  п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року по справі №260/3881/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	І. М. Обрізко