Справа № 302/800/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       21 червня 2022 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі : 
       головуючого – судді Джуги С.Д.
       суддів : Бисаги Т.Ю.,Мацунича М.В.
       з участю секретаря: Кекерчень М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року у складі судді Кривки В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
                                        в с т а н о в и в :

       У липні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом.         Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено свідоцтвом про смерть. ОСОБА_5 була власником земельної ділянки (паю) у колективній власності КСП «Шипіт» загальною площею 1,43 умовних кадастрових га. в селі Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0096642 за № 281 від 26.06.1997, виданого на підставі розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації № 292 від 11.06.1997.
18.02.2016 спадкодавцем ОСОБА_5 складено заповіт, зареєстрований в реєстрі № 116 і посвідчений приватним нотаріусом Сятиня Т.С., за яким зазначений земельний пай згідно із сертифікатом заповідано позивачу. Цей заповіт не скасований і не змінений спадкодавцем. Спадкоємець за заповітом (позивач) не прийняв спадщину у встановлений законом строк протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (смерті спадкодавця).
Позивач вважає, що пропустив цей строк з таких поважних причин: позивач зареєстрований і проживає в смт.Міжгір`ї, а спадкодавець проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , тобто не проживав із спадкодавцем, що стверджується довідкою з Пилипецької сільської ради, в результаті чого позивачу стало відомо про смерть спадкодавця після спливу тривалого часу; позивач і ОСОБА_6 також не перебували в родинних чи сімейних відносинах, а тому позивач не був завчасно повідомлений про смерть спадкодавця. Окрім цього, позивач покликається на введення в Україні карантинних правил, які запроваджені з 12.03.2020, якими була обмежена робота нотаріусів та адвокатів,державних установ, а також на те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заведена, а тому інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 не має.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини та не врахував, що обставини, які ним наведені в обґрунтування заявленого позову, і безпідставно відмовив у заявленому позові.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні адвокат Радь І.І. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 отримала у власність земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових га. в колективних землях ксп «Шипіт» згідно із сертифікатом серія ЗК № 0096642 від 26.06.1997, виданого Міжгірською районної державною адміністрацією 13.06.1997 на підставі рішення від 11.06.1997 № 292, який зареєстровано 26.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 281.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в селі Подобовець, Міжгірського району Закарпатської області, що стверджено актовим записом № 05 від 31.01.2017, складеного у Пилипецькій сільській раді, - згідно з свідоцтвом про смерть від 13.08.2020 серія НОМЕР_1 , видано Міжгірським відділом ДРАЦС 13.08.2020.
Згідно із заповітом, посвідченим і зареєстрованим приватним нотаріусом Сятиня Т.С. 18.02.2016 за реєстровим номером 116, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка села Подобовець, Міжгірського району, Закарпатської області на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну їй земельну ділянку загальною площею 1,43 умовних кадастрових га. згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0096642, виданого Міжгірською районною державною адміністрацією Закарпатської області від 13.06.1997 на підставі рішення № 292 від 11.06.1997, зареєстрованого від 26.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за № 281 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з інформаційною довідкою станом на 08.07.2021 приватного нотаріуса Капітула Г.Д. за померлою ОСОБА_6 з датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні відомості про спадкову справу і видачу свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з довідкою Пилипецької сільської ради від 29.06.2021 № 827 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була постійним мешканцем АДРЕСА_1 і разом з нею на день її смерті постійно проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (невістка), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (онука), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (онука), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук).
Згідно паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого 05.12.2005 Міжгірським РВ УМВС в Закарпатській області, ОСОБА_1 , 1983 р.н. зареєстрований за місцем проживання АДРЕСА_2 з 18.11.1995.
Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1270 цього Кодексу встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви на прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16 (провадження N 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
У позовній заяві причини пропуску для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначає, що він не проживав із спадкодавцем, так як зареєстрований і проживає в смт.Міжгір`ї, а спадкодавець проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , вони не перебували в родинних чи сімейних відносинах, внаслідок чого позивач не був завчасно повідомлений про смерть спадкодавця, про смерть спадкодавця позивачу стало відомо після спливу тривалого часу; також позивач посилається на введення в Україні карантинних правил, які запроваджені з 12.03.2020, якими була обмежена робота нотаріусів та адвокатів,державних установ, а також на те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заведена, а тому інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 не має.
Суд першої інстанції правильно встановив, що наведені заявником обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки у позивача не існувало об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк вчинити дії спрямовані на прийняття спадщини за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . 
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду після спливу чотирьох років і шість місяців з дня смерті ОСОБА_11 . Про наявність заповіту ОСОБА_6 на його ім`я позивачу було відомо, оскільки другий примірник заповіту знаходився і знаходиться в нього, про що він ствердив у судовому засіданні. Доказів того, що позивач звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини чи до Пилипецької сільської ради матеріали справи не містять.
Проживання позивача в смт.Міжгір`ї, а спадкодавця за заповітом в селі Подобовець, Міжгірського району не можна вважати віддаленим, оскільки дані населені пункти географічно знаходяться на відстані один від одного всього 25 км., а тому дана обставина також не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Не можуть бути взяті до уваги також посилання позивача на карантин, уведений в Україні у зв`язку з пандемією вірусної хвороби Сovid 19, оскільки карантинні правила і обмеження введені в дію в березні 2020 року, тобто після спливу більше трьох років з дня смерті спадкодавця.
Касаційний Цивільний суд Верховного суду у постановах від 31.01.2020 справа № 450/1383/18, від 31.01.2020 справа № 487/2375/18, від 20.01.2021 справа № 752/11156/18-ц, від 11.08.2021 справа № 720/1079/19 висловив правову позицію згідно з якою, оцінка поважності пропуску строку для подання нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини у першу чергу має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шести місячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріальної контори або до суду. Поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непередбачуваними, істотними труднощами на вчинення цих дій.
Відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання закону означає, що правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Не заслуговує на увагу і твердження позивача про відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на час смерті ОСОБА_6 , з нею проживав і був зареєстрований її син ОСОБА_3 , 1960 р.н., з членами своєї сім`ї., а тому ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 за законом. За вказаних обставин, суд першої інстанції правильно не прийняв визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону та порушує права та інтереси ОСОБА_3 , який у даній справі визначений позивачем як третя особа без самостійних вимог, в той час як у спірних правовідносинах він повен брати участь як відповідач (співвідповідач).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі   № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
При цьому, суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справі №461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).
З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Наведені доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 28 червня 2022 року.

Головуючий :
              Судді: