КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/4580/19 м                                                 Головуючий 1 інстанція - Чіркова Г.Є.
Провадження №22/824/3697/2022                                              Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 червня  2022 року                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                    Сушко Л.П., Олійник В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу  Вишгородського районного суду Київської області  від 13 жовтня  2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Садового товариства «Глядин», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним і скасування рішення загальних зборів та визнання позачергових зборів, такими, що не відбулися,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
        Позивач   ОСОБА_1  звернувся до Вишгородського районного суду Київської області  із вказаним позовом, в якому після зміни предмету позову, просив визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів учасників Садівницького товариства «Глядин» (ідентифікаційний код 26191173) про зняття  ОСОБА_1 з посади голови СТ «Глядин»; призначення головою СТ «Глядин» ОСОБА_2.; призначення головою Ради уповноважених СТ «Глядин» ОСОБА_3; прийняття змін до Статуту СТ «Глядин» та проведення державної реєстрації цих змін; обрання нового складу Ради уповноважених СТ «Глядин»; обрання нового складу Правління СТ «Глядин», які оформлені протоколом позачергових загальних зборів учасників Садівницького товариства «Глядин» від 20 жовтня 2019 року та визнати позачергові загальні збори Садівницького товариства «Глядин» (ідентифікаційний код 26191173) від 20 жовтня 2019 року такими, що не відбулися.
         Свої вимоги мотивував тим, що 20 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 під виглядом проведення позачергових загальних зборів СТ «Глядин» організували зібрання за участю невідомих осіб, які не є членами СТ «Глядин», на якому з істотними порушеннями вимог Статуту СТ «Глядин» щодо порядку скликання та проведення загальних зборів товариства, прийнято рішення про звільнення  ОСОБА_1  з посади голови СТ «Глядин» та про призначення нового складу органів управління товариством.
 Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року провадження у справі закрито.
  Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу. Вважає, що ухвалу суду було винесено з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає, що спір у даній справі виник не з корпоративних відносин, а у зв`язку із діяльністю громадського об`'єднання, яке створене та діє на підставі Закону України «Про  громадські об`єднання» та не є господарським товариством.     
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
         Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу № 1 Загальних зборів членів СТ «Сонячний» від 16 квітня 2002 року, члени СТ «Сонячний» у кількості 90 осіб ухвалили рішення про відокремлення від СТ «Сонячний» та створення нового Садівничого товариства «Глядин». На цих же зборах затверджено Статут СТ «Глядин» та обрано головою товариства Козачка А.П..
          Садівниче товариство «Глядин» ідентифікаційний код 26191173 зареєстровано Хотянівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області відповідно до Свідоцтва про реєстрацію об`єднань громадян №4 від 23 травня 2002 року.
           23 травня 2002 року виконкомом Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області затверджено Статут Положення про СТ «Глядин» в редакції від 16 квітня 2012 року.
          Відповідно до п. 1.1 Статуту СТ «Глядин» є громадським осередком Товариства садівників і городників України, що добровільно об`єднує громадян України на засадах спільності їх інтересів для реалізації мети та завдань Статуту Всеукраїнської громадської організації і цього Положення. В своїй діяльності Товариство керується Конституцією Україні, чинним законодавством, нормативними актами органів влади, цим Положенням.
          Згідно п. 1.4 Статуту головним завданням Товариства є організація колективного саду, ефективне використання його членами виділених земельних ділянок для вирощування фруктів, ягід, овочів, іншої сільськогосподарської продукції, створення умов для оздоровлення і відпочинку членів товариства та їх родин.
          Товариство є юридичною особою, виступає первинним громадським осередком Київської обласної спілки садівницьких товариств і масивів, має печатку та штамп. код. (п. 1.5 Статуту).
          Розділом ІІІ Статуту передбачено, що кошти СТ «Глядин» створюються з вступних, членських, цільових внесків, та інших надходжень.
          Пунктом 10.3.1 Статуту визначено, що член товариства має право брати участь у діяльності товариства та управлінні його справами, обирати та бути обраними до органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо покращення та усунення недоліків в роботі товариства і посадових осіб.
        Член товариства зобов`язаний своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески у розмірі і в термін, встановлені загальними зборами товариства, зборами уповноважених (п. 10.4.7 Статуту).
        Згідно п. 10.5.3 Статуту член товариства може бути виключений із товариства у випадку порушення статуту товариства та несплати внесків.
       Відповідно до п. 11.2 Статуту кошти товариства утворюються із вступних, членських, цільових внесків членів товариства, спонсорських внесків та інших надходжень згідно з діючим законодавством.
       Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
      Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
      В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
      Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
       Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.
        Так, частиною першою статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
         Згідно з частинами першою та третьою статті 167 ГПК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
        Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.
       За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
        Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).
        Питання господарської діяльності кооперативів урегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.
       Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).
       Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
       Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».
       За змістом положень статей 2, 6, 9 вказаного вище Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).
       Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
      Згідно ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється, серед іншого, у разі несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу.
       Статтею 19 Закону України «Про кооперацію» визначено, що для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу, серед іншого, є вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї.
       Споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).
       Таким чином, споживчий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
       Особи, які є членами створеного ним споживчого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні споживчим кооперативом, отримувати певну частку активів споживчого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.
       За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени споживчого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
        Наведений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19). Подібні за змістом висновки у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19), від 16 грудня 2020 року у справі № 748/485/18 (провадження № 61-3240св19).
          Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом.
          З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що СТ «Глядин» є зареєстрованою в реєстрі юридичною особою, дата первинної реєстрації 23 травня 2002 року, код юридичної особи 26191173, місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, Масив «Світанок», СТ «Глядин,» дані про основний вид економічної діяльності діяльність громадських організацій.
          Як за приписами законодавства, так і за положеннями статуту відповідач є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени споживчого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
           Визначення законом особливостей правового, організаційного, економічного та соціального функціонування кооперативів прямо передбачено приписами ГК України і наявність таких особливостей, зокрема щодо реалізації членами кооперативу своїх прав на участь в управлінні кооперативом не суперечить змісту та природі корпоративних відносин.
            Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що розгляд цього спору повинен відбуватися за правилами господарського судочинства, а отже провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
         Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.
         Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
  Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу  Вишгородського районного суду Київської області  від 13 жовтня  2021 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повна постанова  складена 22 червня 2022 року
 
Головуючий                                                              Є.М. Суханова
 
Судді:                                                                         В.І. Олійник
 
                                                                                      Л.П. Сушко