ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/4839/21
Провадження № 22-ц/4820/397/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І. 
 
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
 
за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/4839/21 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року (суддя Салоїд Н.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.
Позов мотивував тим, що 26.07.2019 між ним та відповідачем укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І.М., відповідно до якого він передав у власність відповідача належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 , за умовами якого відповідач зобов`язувалась надавати позивачу матеріальне забезпечення та усі види догляду.
Проте, ОСОБА_3 не виконує взяті на себе за договором довічного утримання зобов`язання, відповідної матеріальної допомоги не надає та догляду не здійснює, хоча він потребував цього, оскільки є особою з інвалідністю другої групи, неодноразово лікувався, переніс операції, потребував стороннього догляду. У зв`язку з цим позивач просив суд розірвати договір довічного утримання. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 26.07.2019 між  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І.М. за реєстровим номером 742. Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач з власної ініціативи відмовився від допомоги, яка була запропонована відповідачем. Вважає, що позивач не довів того, що ОСОБА_3 не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, а покази свідків не можуть бути належним доказом у справі, оскільки жоден з них не був поруч з позивачем постійно, а відвідували його не частіше одного разу на місяць.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення, посилаючись на надання судом належної оцінки доказам у справі та наявність передбачених законом підстав для розірвання договору довічного утримання.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні аапеляційної скарги. 
Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача адвоката Романішена О.В. надійшла заява про слухання справи у відсутності відповідача та її представника.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26.07.2019 між  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережного І.М. за реєстровим номером 742.
На виконання умов цього договору  ОСОБА_1 передав у власність  ОСОБА_3  належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 7 договору довічного утримання ОСОБА_3 , як набувач, зобов`язалась надавати довічно ОСОБА_1 матеріальне забезпечення, а також всі види догляду. 
Пунктом 8 зазанченого договору за згодою сторін визначено, що грошова оцінка матеріального забезпечення, яка сплачується відчужувачу набувачем складає не менше прожиткового мінімуму на місяць, крім того, оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.
Відповідно до п. 9 договору, догляд, що надається набувачем відчужувачу включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментам та лікарськими засобами, надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо), оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, надання будь-якої іншої допомоги, вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом. 
В разі необхідності, через стан здоров`я відчужувача, набувач за погодженням з відчужувачем зобов`язаний передати наперед необхідну для лікування суму.
Згідно з пунктом 12 договору довічного утримання, договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - в судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання оспорюваного договору довічного утримання. Твердження відповідачки про належне виконання нею умов цього договору не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи, оскільки остання не надала належних, допустимих та достовірних доказів на їх підтвердження.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він відовідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.
Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша-третя статті 77 ЦКП України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, та установивши, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме щодо надання матеріального забезпечення та інших видів догляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка належним чином виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, оскільки вказані обставини вже були предметом дослідження та судом їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач відмовлявся від допомоги, яка пропонувалась йому з боку відповідача, оскільки закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем, а тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

О.І. Талалай