Справа № 345/2315/21 
Провадження № 22-ц/4808/376/22 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої                Пнівчук О.В.
суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
               з участю секретаря Пацаган В.В.,                  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року, у складі судді Юрчака Л.Б., у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії,
в с т а н о в и в :
У червні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 вересня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1547pv19-07, відповідно до якого банк відкрив ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію у розмірі 50 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 процентів річних і строком повернення до 11.09.2022 року. Зобов`язання за договором забезпечені договором іпотеки від 11.09.2007 року і договором поруки від 11.09.2007 року, укладеним із ОСОБА_2 .
Відповідно до додаткової угоди №1 від 26.05.2008 року до даного договору процентна ставка за кредитом збільшена до 16% річних. Додатковою угодою №2 від 07.11.2008 року і додатковою угодою від 29.05.2009 року викладені в новій редакції пункти 1, 2.1., 3.1. і 3.2.1.
Додатковим забезпеченням зобов`язань за кредитним договором є порука фізичної особи ОСОБА_2 , оформлена договором поруки від 11.09.2007 року. За вказаним договором поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів, сплаті винагороди, неустойки та відшкодуванню збитків.
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою і ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1.2. якого, банк передав позивачу всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки). вказаними у додатках до договору, у тому числі право вимоги за Кредитним договором №1547pv19-07 від 11.09.2007 р., Договором іпотеки та Договором поруки в сумі 23856,22 доларів США, що за курсом НБУ становило 520604,72 грн.
Про відступлення права вимоги за вказаними договорами відповідачі були повідомлені належним чином.
Згідно з пунктом 2.1. договору відступлення права вимоги пункт 1.2 договору набирає чинності у день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. 17 вересня 2015 року постановою Правління Національного банку України №612 ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесений до категорії неплатоспроможних.
Станом на 11 березня 2021 року заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1547pv19-07 від 11.09.2007 року становила 771 883,26 грн, з яких 520 604,72 грн по сумі основного боргу і 251 278,54 грн прострочених відсотків за користування кредитом (нарахованих за період з 11.03.2018 року по 11.03.2021 року).
12 квітня 2021 року позивачем надіслано на адресу відповідачів вимоги про дострокове повернення кредиту, однак така вимога відповідачами не виконана, тому позивач просив постановити рішення яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 771883,26 грн (основний борг - 520604,72 грн, прострочені відсотки - 251278,54 грн).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник Державної іпотечної установи подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 771883,26 грн. Апелянт вказав, що в цій частині рішення суду винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права при недоведеності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом 25.05.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив 11.12.2018 року. До такого висновку суд дійшов на підставі факту здійснення відповідачем 29.09.2015 року останнього платежу за договором в сумі 615 дол. США. При тому суд не встановив здійснення платежів на користь позивача (нового кредитора) та припинення терміну дії договору з 11.12.2015 року на підставі п.3.6 договору.
Вважає, що суд не звернув уваги на повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 року №7289/11/2 та докази його отримання відповідачем.
Зазначив, що на виконання п.3.2.1 Договору відступлення права вимоги позивач направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 року №7289/11/2, яке відповідачка отримала 05.11.2015 року, що підтверджується підписом на повідомленні про вручення, наявне в матеріалах справи.
Отже, докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні були отримані боржником 05.11.2015 року і з цього часу у нього виникли зобов`язання перед новим кредитором.
На думку представника апелянта, судом першої інстанції не було встановлено з якого часу у відповідача виникли зобов`язання перед новим кредитором.
Суд першої інстанції виходячи зі змісту спеціального правила, викладеного в п.3.6 кредитного договору про момент припинення строку дії договору, а також доведеної обставини наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості зі сплати відсотків протягом трьох місяців, вважає, що кредитний договір у даному випадку припинив дію починаючи з 11.12.2015 року і з цього дня у позивача виникло право вимоги до відповідачів виконання зобов`язань з повернення отримання коштів незалежно від факту пред`явлення кредитором такої вимоги.
На думку представника апелянта, п.3.6 договору регулює порядок звернення на предмет іпотеки, однак має бути застосований із врахуванням інших положень договору і з додержанням норм чинного законодавства.
Згідно п. 7.3, договір набирає сили з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Право нового кредитора на вимогу про дострокове повернення кредиту виникло 11.02.2016 року, тобто після повідомлення про відступлення права вимоги, яке відповідачка одержала 05.11.2015 року і було направлено 09.04.2021 року в межах строку дії договору, оскільки суд під час розгляду справи не встановив факту виконання відповідачем зобов`язань, що відповідно до п. 7.3 договору, є підставою припинення його дії.
Посилання суду на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 16.06.2021 року №726/1652/18 стосовно визначення дати припинення строку дії договору на підставі пункту 3.6 (термін дії договору припиняється у випадку виникнення заборгованості з боку позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше 3-х місяців) не містив п. 7.3 в якому зазначено строк дії договору до виконання сторонами своїх зобов`язань.
Суд першої інстанції не врахував всі положення договору, а тільки ті, на які посилались відповідачі для визначення перебігу строків позовної давності.
Крім того, застосувавши строки позовної давності, суд першої інстанції не визначився із дійсними вимогами позивача і не встановив наявність зобов`язань у відповідача в сумі заявлених позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Долинка О.А. зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.
Посилання в апеляційній скарзі на не дослідження судом договору іпотеки від 11.09.2007 року і п.3.4. самого кредитного договору є помилковим.
Позивач обрав способом захисту порушених прав позов про стягнення коштів, а тому умови договору іпотеки, якими врегульовані зовсім інші правовідносини сторін, не мають вирішального значення для вирішення даної справи.
       У судовому засіданні апеляційного суду 21.02.2022 року представник Державної іпотечної установи Вичівська О.Ю. (в режимі відеоконференції) підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник відповідачки ОСОБА_1 - Долинка О.А. заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.
Судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 771 883,26 грн, у зв`язку з чим, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених в апеляційній скарзі.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просила відповідачка ОСОБА_1 .
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке в подальшому було перейменоване на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1547pv19-07 (далі - кредитний договір), відповідно до пункту 2.1. якого, позичальнику відкрита відновлювальна кредитна лінія на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 50 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5% річних, зі сплатою відсотків до 10 числа кожного місяця.
Пунктом 3.2. кредитного договору встановлений кінцевий строк повернення отриманого кредиту до 11 вересня 2022 року.
Додатковою угодою №1 від 26.05.2008 року процентна ставка за кредитом збільшена до 16% річних.
Додатковою угодою №2 від 07.11.2008 року пункт 3.2.1. договору викладений в новій редакції: згідно якого «позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, одержані за угодою до 11 вересня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок відповідно до додатку №1 до даного договору».
Додатковою угодою від 29.05.2009 року викладені в новій редакції пункти 1, 2.1. і 3.1. кредитного договору №1547pv19-07 кредитна лінія змінена на невідновлювальну, а її розмір зменшений до 41143,55 доларів США.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11.09.2007 року між ОСОБА_1 і ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Калуської нотаріальної контори Тихан О.М. і зареєстрований в реєстрі за №3530, відповідно до якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .
11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань за кредитним договором №1547pv19-07.
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено договір про відступлення прав вимоги №17/4-В, відповідно до п.1.2. якого банк відступив, а позивач набув всіх прав вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, поруки, тощо, які вказані у додатках до цього договору.
Згідно з п.2.1. договору про відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року пункт 1.2. цього договору набирає чинності в день прийняття НБУ рішення про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до категорії неплатоспроможних, і, відповідно, позивач набуває прав вимоги за цим договором.
17 вересня 2015 року Правлінням НБУ прийнята постанова №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до категорії неплатоспроможних», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення №171 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Таким чином, набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором до відповідачів відбулось 17.09.2015 року. Фактів здійснення відповідачами оплат на погашення кредиту на користь позивача в ході розгляду справи судом не встановлено, такі докази сторонами не надано.
Водночас, наданими представником ОСОБА_1 - адвокатом Долинкою О.А. копіями квитанцій та наданими позивачем виписками з рахунку позичальника підтверджується, що остання оплата по кредиту здійснена позичальником 29.09.2015 року в сумі 615,00 доларів США.
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 11 березня 2021 року заборгованість за кредитним договором № 1547pv19-07 від 11.09.2007 р. становить 771883,26 грн та складається з: 520604,72 грн - тіло кредиту; 251278,54 грн прострочені відсотки за користування кредитом.
Частиною першої статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що за правилом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, розділом 2 Кредитного договору, сторонами погоджено порядок видачі і повернення кредитних ресурсів а також порядок дострокового повернення кредитних ресурсів. Згідно ( п.3.2) договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, одержані за угодою, до 11 вересня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позиковий рахунок.
Пунктом 3.4 Договору передбачено ряд випадків порушення позичальником договору, за наявності яких, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні терміну дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих відсотків по них, неустойки. Зокрема, у випадку, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі робив зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитом чи відсотками, відповідно до п.3.2, 4.3, 4.4.
У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів і сплаті відсотків позичальник зобов`язаний зробити повне погашення заборгованості за даним Договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси і сплати усі відсотки, протягом 10-ти банківських днів з моменту одержання вимоги банку.
Згідно п.3.6 Договору, у випадку виникнення заборгованості з боку позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше трьох місяців, термін дії договору припиняється, а банк набуває право у відповідності до чинного законодавства звернути стягнення на заставне майно.
Таким чином, аналізуючи зміст зазначених умов договору, слід дійти висновку, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, умовами договору передбачено право банку як вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, так і звернення стягнення на заставне майно (відповідно п.3.4, 3.6). 
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач ставив питання про звернення стягнення на заставне майно.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. 598 ЦК України, відповідно до ч.1 даної статті з обов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Кредитний договір укладений між сторонами не містить положень щодо підстав припинення зобов`язання, у п.7.3 Договору зазначено, що такий діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. 
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідачка ОСОБА_1 не представила суду доказів виконання нею взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором від 11.09.2007 року у повному обсязі.
Та обставина, що за наявності заборгованості з боку позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше трьох місяців, передбачено, що термін дії договору припиняється, а банк набуває право звернути стягнення на заставне майно, і таке право банком не реалізовано, не дає підстав для висновку, що зобов`язання позичальника за кредитним договором припинено.
А відтак, суд, з огляду на те, що останній платіж здійснений ОСОБА_1 29.09.2015 року в сумі 615,00 доларів США, дійшов помилкового висновку про припинення терміну кредитного договору 11.12.2015 року та необґрунтовано застосувавши наслідки спливу позовної давності, відмовив у задоволенні позову.
Із матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2021 року Державна іпотечна установа надіслала на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредитних ресурсів за Кредитним договором № від 11.09.2007 року в розмірі 771883,26 грн, з яких: 520604,72 грн сума основного боргу; 251278,54 грн прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 11.03.2018 року по 11.03.2021 року).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останній платіж здійснений ОСОБА_1 29.09.2015 року в сумі 615,00 доларів США.
За умовами кредитного договору (п.4.2, 4.3, 4.4) нарахування відсотків проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 1-го по останнє число місяця. Нарахування відсотків проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування кредитними ресурсами. Позичальник сплачує відсотки щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. Позичальник сплачує відсотки за останній звітний період не пізніше терміну повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2 договору.
Згідно Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» - Державна іпотечна установа набула права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 1547pv 19-07 від 11.09.2007 року (т.1 а.с. 29) 
Згідно виписки з Додатку №2 довідки про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що буди надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015 року, станом на 15.09.2015 року, розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором 1547pv 19-07 від 11.09.2007 року у валюті кредиту становить 23856,22 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 520 604,72 грн (а.с.34).
Звертаючись з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідачів борг у сумі 771 883,26 грн, з яких 520 604,72 грн сума основного боргу та 251 278,54 грн прострочених відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 11.03.2018 року по 11.03.2021 року.
Разом з тим, беручи до уваги, що борг у сумі 23856,22 доларів США, згідно довідки про залишки заборгованості по іпотечному кредиту визначено станом на 15.09.2015 року, то позивачем не враховано погашення відповідачкою ОСОБА_1 29.09.2015 року заборгованість за кредитним договором у сумі 615 доларів США (що становить 13276,01 грн), а відтак сума основного боргу становить не 23856,22 доларів США, а 23241,22 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 507 123,42 грн (а.с.34).
ОСОБА_1 не заявляла про виконання нею зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі та про відсутність заборгованості за договором.
Представник відповідачки, не заперечуючи наявність заборгованості за кредитним договором,  ні в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції не представив суду контррозрахунок суми заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів, аналізуючи представлені сторонами докази щодо здійснення погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором, зокрема виписки по особовому рахунку за період з 11.09.2007 року по 14.02.2014 року (т.2 а.с. 3-63), подані відповідачкою квитанції щодо здійснення нею платежів на виконання умов кредитного договору (т.1 а.с. 113-192), приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню основна суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 507 123,42 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 16 % у сумі 247351,56 грн (за період з 11.03.2018 р. по 11.03.2021 р.), тобто в межах строку позовної давності.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то відповідно до положень ст. 376 ЦПУК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Державної іпотечної установи.
Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установипідлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог,  за подання позовної заяви - 11316,58 (97,74% від 11578,25) грн; за подання апеляційної скарги - 16974,88 (97,74% від 17367,39) грн; а всього - 28 291,46 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов Державної іпотечної установи задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою   АДРЕСА_2 ) на користь Державної іпотечної установи (код ЄДРПОУ: 33304730 бул. Лесі Українки, 34 м. Київ, 01133) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1547pv19-07 від 11.09.2007 р. з яких 507 123,42 грн сума основного боргу; 247 351,56 грн прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 11.03.2018 р. по 11.03.2021 р.)
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 , проживаючої за адресою   АДРЕСА_2 ) на користь Державної іпотечної установи (код ЄДРПОУ: 33304730 бул. Лесі Українки, 34 м. Київ, 01133) 11316,58 грн. сплаченого судового збору при подачі позовної заяви та 16974,88 грн за подання апеляційної скарги, а всього 28 291,46 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин