справа № 826/3578/18                                головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
провадження № 22-ц/824/5292/2022        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

         25 липня 2022 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
з участю секретаря	Жванко О.Є.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданнів місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-
 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якої дії ОСОБА_1 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38340743 від 24.11.2017 та індексний номер: 38340917 від 24.11.2017 та запис у розділі «Відомості про суб`єктів»: Іпотекодержатель - ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, як державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у державній реєстрації заміни іпотекодержателя, в зв`язку із тим, що із заявою про держану реєстрацію прав звернулась неналежна особа, оскільки фізична особа, на підставі вимог закону, не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором. Вважає договір відступлення прав вимоги щодо ОСОБА_3 незаконним та недійсним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріально округу Гембарської С.І. задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року скасовано, провадження в адміністративній справі закрито.
Постановою Верховного суду від 27 лютого 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року залишено без змін.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якої дії ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
При цьому, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази безспірної заборгованості ОСОБА_2 . Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, не врахувавши наявність об`єктивних обставин, які унеможливили долучення позивачем доказів, помилково не взяв до уваги постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року та рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року у справі № 753/17271/18 про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги від 01 грудня 2017 року. Разом з тим вважає, що суд першої інстанції неправильно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про доручення вказаних доказів, оскільки вони були отримані позивачем 24 листопада 2021 року. При цьому наголошує, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь не фінансової установи є неможливим. Щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, зазначення в оскаржуваному рішенні суду явки представника відповідача ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 30 листопада 2021 року, не відповідає дійсності. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки відповіді від 09 серпня 2021 року № 074/07/1-2269.
Також вказує, що судом першої інстанції не було запрошено третіх осіб до зали судового засідання в судове засідання по даній справі, яке було призначено на 08 грудня 2020 року. Зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про витребування доказів. Окрім того вважає, що судом першої інстанції було порушено норми ЦПК України щодо стадій судового процесу. Зазначає, що в судовому засіданні 12 жовтня 2021 року не було розглянуто клопотання ОСОБА_2 про перенесення судового засідання. При цьому, вважає, що в даному судовому засіданні відбулося неповне вивчення та дослідження доказів. Вказує на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотань третьої особи та позивача про витребування доказів, не врахував неможливість зібрання та подання доказів в обґрунтування своїх доводів. Також апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції при проголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення всупереч вимогам частини 6 статті 268 ЦПК України, не повідомив, коли буде складено повне рішення.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи  було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
27 квітня 2022 року на адресу Киїівського апеляційного суду надійшов відзив, поданий позивачем - ОСОБА_2 . У вказаному відзиві позивач, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначала, дана апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим просила суд апеляційної інстанції поновити строк на долучення до справи подані позивачем 29 листопада 2021 року до суду І інстанції докази. 
25 липня 2022 року на адресу суду надійшли пояснення відповідача - ОСОБА_3 . У вказаних поясненнях відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. При цьому зазначає, що ОСОБА_3 став новим кредитором за кредитним договором та новим іпотекодержателем щодо предмету іпотеки, які виступили в якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору та в позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на квартиру. Відповідач вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що рішення державного реєстратора, які оскаржує позивач у цій справі, жодним чином не стосуються укладеного між ТОВ «ФК «Дата Фінанс» та ОСОБА_3 . Договору відступлення прав вимог за іпотечними договорами від 01 грудня 2017 року та запису про особу Іпотекодержателя. Зазаначає, що особа кредитора не впливає на зміст та обсяг існуючого боргового зобов`язання ОСОБА_2 та внесеними до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записами про іпотеку не порушуються її права чи інтереси. Зазначає, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено дійсність іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором.
Учасники  справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися (подали заяви про розгляд справи у їх відсутності). Їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/1179/74/782.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між його сторонами було укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки від 20.07.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрований у реєстрі за № 2289, та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрований у реєстрі за № 2291.
24 листопада 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/1179/74/782 від 20 липня 2006 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 . За умовами вищевказаного договору, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 014/1179/74/782 від 20 липня 2006 року.
Також, 24 листопада 2017 року Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Банк» було укладено та нотаріально посвідчено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. За умовами цього договору ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набув право вимоги за договором іпотеки від 20 липня 2006 року, реєстровий № 2289 та за договором іпотеки від 20 липня 2006 року, реєстровий № 2291.
В подальшому, між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» було укладено договір про відступлення права вимоги від 24 листопада 2017 року. Згідно умов вказаного договору, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» своє право вимоги за кредитним договором № 014/1179/74/782 від 20 липня 2006 року.
В свою чергу, 24 листопада 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» уклали та нотаріально посвідчили договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. 
01 грудня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» відступила ОСОБА_3 право вимоги за договорами кредиту та іпотеки, заключивши про це відповідний договір.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 став новим кредитором за кредитним договором та новим іпотекодержателем щодо предметів іпотеки, які виступили в якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору, відповідно до договору про відступлення прав вимоги. Відповідачі не порушили прав та інтересів позивача, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважав безпідставними. При цьому, суд першої інстанції вважав, що немає підстав для визнаня протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38340743 від 24.11.2017 та індексний номер: 38340917 від 24.11.2017 та запис у розділі «Відомості про суб`єктів»: Іпотекодержатель - ОСОБА_3 , оскільки як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38340743 від 24.11.2017 - це рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. про перенесення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек, який припинив свою роботу, до спеціального розділу уніфікованого Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що вбачається з розгорнутої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 18.09.2019 № 181455359 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 02.10.2019 № 183310803. Тоді як рішення про внесення відомостей до Реєстру про іпотекоджежателя ОСОБА_3 приймалося приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. - 04.12.2017 року за індексним номером 38480963 та 38497419, а реєстрація відступлення прав іпотеки здійснилась 01.12.2017 в день укладення між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» і ОСОБА_3 . Договору про відступлення прав вимоги за Договорами іпотеки, а не 24.11.2017 року.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права іпотекодержателя).
Перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції).
Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону у відповідній редакції).
Оспорюючи рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, позивач обґрунтовував це тим, що фізична особа на підставі вимог закону не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором. При цьому, позивач посилався на недійсність договорів відступлення прав вимоги щодо ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2021 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання від позивача про поновлення строку для долучення нових доказів по справі. При цьому, позивач обґрунтовувала дане клопотання тим, що отримала даний доказ лише 24 листопада 2021 року. Наголошувала, що раніше не могла подати дані докази, оскільки справа перебувала на розгляді у судах різних інстанції, а долучення поданих доказів має істотне значення для справи, оскільки вказаними судовими рішеннями було визнано недійсними договори про відступлення права вимоги від 01 грудня 2017 року щодо ОСОБА_3 ..
Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вирішено дане клопотання та вказані судові рішення не були взяті до уваги при ухваленні судового рішення. 
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що порушення процесуального права, яке полягає у не прийнятті процесуального рішення щодо поданого клопотання призвело до помилковості висновків суду першої інстанції, викладених ним по суті спору. 
Поряд з цим, колегія суддів вважає, що підстави, які позивач зазначав для поновлення строку на подання у якості нових доказів - судових рішень, враховуючи дати їх постановлення є поважними, оскільки їх неподання в передбачені законом строки об`єктивно не залежали від позивача.
Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що долучені апелянтом до апеляційної скарги судове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року в справі № 753/17271/18 та постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року слід прийняти до розгляду і з урахуванням порушень процесуального права, допущених судом першої інстанції вважати такий випадок винятковим, в розумінні вимог ст. 367 ЦПК України.
Отже, як вбачається з матеріалів справи рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року в справі № 753/17271/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № 01/12-17-1 від 01 грудня 2017, укладений між громадянином України ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» (код ЄДРПОУ 40427198). Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 01 грудня 2017 укладений між громадянином України ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» (код ЄДРПОУ 40427198), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. за №905. 
Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 цього Кодексу).
За змістом статті 216 цього Кодексу наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Отже, враховуючи, що підставою даного позову позивач зазначила саме недійсність договорів відступлення права вимоги щодо ОСОБА_3 , що було, крім іншого, підтверджено судовим рішенням, яке набрало чинності, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими і для реального захисту та відновлення порушених прав позивача у обраний ним спосіб необхідно визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер 38340743 від 24.11.2017 року та індексний номер 38340917 від 24.11.2017 року, та запис у розділі «Відомості про суб`єктів»: Іпотекодержатель - ОСОБА_3 , оскільки оскаржувані договори не створили жодних юридичних наслідків.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Отже, враховуючи, що під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
 
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії) і це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною…».
Згідно з ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення апеляційної скарги та позову, з відповідачів  ОСОБА_3 та з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню  по 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та по 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38340743 від 24.11.2017 року та індексний номер 38340917 від 24.11.2017 року та запис у розділі «Відомості про суб`єктів»: Іпотекодержатель - ОСОБА_3 .
 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352  (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. - за розгляд справи судом першої інстанції.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352  (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.  - за розгляд справи судом першої інстанції.
 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Гровінг Стейт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

         Головуючий:                                                                                              Р.В. Березовенко

         Судді:                                                                                                           О.Ф. Лапчевська

         Г.І. Мостова